‫בסדר. עכשיו רק אקפל אותו לצד השני.‬
‫פינה מושלמת.‬
‫- את רוצה לעשות את החלק הזה? - כן.‬
‫הסיפוק של קיפול, אני מניחה.‬
‫- את רוצה לדעת את העתיד שלך? - איך זה עובד?‬
‫- שימי לב. עט. - קחי.‬
‫- עם מי רוצה את להתחתן? - דוחה.‬
‫לא עכשיו, טמבלית. כשתגדלי.‬
‫- עם באטמן. - איזו טמבלית את.‬
‫מה? מצטערת שהוא לא קירק קמרון.‬
‫כולם מצטערים שהם לא קירק קמרון.‬
‫מי עוד? מה דעתך על הבחור מ"ריקוד מושחת"?‬
‫אימא לא מרשה לנו לצפות בזה.‬
‫- אני יודעת. - מה?‬
‫- מה דעתך על אלף? - לא!‬
‫- את לגמרי מתחתנת עם אלף. - בכלל לא.‬
‫בסדר. זה מספר הילדים שיהיו לך.‬
‫אחד, שניים, שלושה, או 100?‬
‫אני חייבת שיהיו לי ילדים?‬
‫העתיד מבאס.‬
‫נראה. רק מגדת העתידות באמת יודעת.‬
‫- תבחרי צבע. - ורוד.‬
‫ו-ר-ו-ד. תבחרי מספר.‬
‫- שלוש. - אחת, שתיים, שלוש.‬
‫חבל ועצוב מאוד. את אשתו העתידית של אלף.‬
‫ותלדי 100 תינוקות של אלף.‬
‫לא! אני אפילו לא מחבבת את אלף ולא נראה לי אפשרי ללדת 100 תינוקות.‬
‫זה כתוב כאן.‬
‫בסדר. תורך. תבחרי צבע.‬
‫מצטערת.‬
‫לעזאזל!‬
‫מחלקות העיתונים‬
‫ב-14 השנים האחרונות‬
‫החווה שימשה כבית לנכס מז"ת חיוני זה.‬
‫הוטל עליי לתחזק ולדאוג שיהיה מוכן למשימה‬
‫- שהק ונאלדו באו לכאן כדי לבצע. - מה לכל הרוחות הייתה המשימה שלהם?‬
‫אל תיגעי בזה.‬
‫סליחה.‬
‫הקפסולה שהביאה את הבנות משנת 1988? זו הייתה סירת הצלה.‬
‫זאת ספינת קרב.‬
‫ואת צריכה לנהוג בה.‬
‫- לא. לא, לא. - כן.‬
‫- בחיים לא. מה... - ארין, היי.‬
‫את צריכה להטיס אותה. את זו שמחוברת אליה.‬
‫טוב, אז תנתק אותי ממנה.‬
‫אתה באמת מצפה ממני לנהוג באיזה רובוטריק ענקי?‬
‫- אז יצאת מדעתך המחורבנת. - תקשיבי לי.‬
‫אם נוכל להביא אותה ל-1999, מז"ת יהיו שם.‬
‫הם יכולים לעזור לבנות להגיע הביתה. ולסיים את המלחמה הזאת אחת ולתמיד.‬
‫רגע. הרובוט הזה הוא מכונת זמן?‬
‫אחת, אני לא לוקחת אותן לאזור מלחמה לאיזו משימה סודית,‬
‫לא אכפת לי כמה היא חשובה. הן בנות 12. אתה זוכר את גיל 12, לארי?‬
‫כי אני בטוח זוכרת וזה היה גרוע מספיק גם בלי לדאוג‬
‫שתיהרגי בקרבות רובוטריקים עתידיים או מה שלא יהיה.‬
‫ושתיים, אפילו אם הן יחזרו למקום שהן שייכות אליו,‬
‫איך אני אחזור הביתה לפי התרחיש הזה?‬
‫כן, כן. אתה רואה. בדיוק. התשובה היא לא. אין סיכוי!‬
‫- לארי צודק. - תודה.‬
‫סליחה?‬
‫הק או נאלדו אמרו לי, "תמצאי את המחתרת. בית".‬
‫את לא מבינה? לארי הוא בבירור המחתרת שהיינו אמורות למצוא,‬
‫והרובוט הזה הוא שייקח אותנו הביתה.‬
‫- הרובוט הזה נוסע ל-1999. - תוריד אותנו בדרך.‬
‫זה לא אוטובוס בית ספר, ואין מצב שאהרוס את משימת 1999.‬
‫אבל אם נחזור ל-1988,‬
‫לא תוכל פשוט להציל את הק ונאלדו מלמות?‬
‫זה לא יפתור הכול?‬
‫- הלוואי שזה היה קל כל כך. - למה שזה לא יהיה?‬
‫תציל את הק ונאלדו ואז הם ייסעו ברובוט ל-1999 כדי לסיים את המשימה שלהם.‬
‫ואז אתה וארין המבוגרת פה,‬
‫תחזרו מיד ל-2019 במכונת הזמן בקפסולת החלל שלהם, נכון?‬
‫כמו שאמרת, לארי. אני מחזיקה במפתחות. אני הטייסת.‬
‫לא אתה.‬
‫ואני...‬
‫אני לוקחת אותן הביתה.‬
‫בסדר, זה עשוי לעבוד.‬
‫מעולה.‬
‫כן.‬
‫קיי-ג'יי?‬
‫- מה עכשיו? - אנחנו צריכות למצוא את מאק.‬
‫- מה? אנחנו צריכות! - היא עזבה אותנו.‬
‫בסדר. חבר'ה. רק רגע. שיהיה ברור לכולם,‬
‫אני לא מסכימה ל"ארין המבוגרת".‬
‫ושנית, אין לי מושג איך לנהוג בדבר הזה.‬
‫בואו נקווה שאת לומדת מהר, כי יש לנו הזדמנות אחת לעזוב הלילה.‬
‫ברוכה הבאה למחתרת. אנחנו עוזבים בתוך שש שעות.‬
‫חרא! אתה בסדר?‬
‫זבל.‬
‫- יכולת להוציא לי עין! - בפעם הבאה אעשה את זה.‬
‫- אתה יודע מה היה משפר את היום הזה? - מה?‬
‫לו הפסקת להיות תקוע כזה והיית קונה לי סיגריות.‬
‫- בשום אופן לא. - בחייך.‬
‫אני כבר מתה, נכון? זה לא שהן יהרגו אותי.‬
‫כן, הן יהרגו אותך. ולא, את לא.‬
‫אתה זה שגרם לי להתמכר.‬
‫- לא נכון. - זיבולים! אתה לא זוכר?‬
‫היינו בחצר האחורית של נאגט. אתם החלפתם כוכבי זריקה סיניים.‬
‫זה היה מרלבורו אדום ואתה נתת לי אגרוף כי לא שאפתי כמו שצריך.‬
‫- אלוהים, הייתי שמוק כזה. - אין ספק.‬
‫אני רציני. לא הייתי צריך לעשות את זה.‬
‫זה לא סיפור גדול.‬
‫- אני כנראה הייתי עושה אותו הדבר. - לא.‬
‫עכשיו כשיש לי ילדים, אני...‬
‫אני מבין כמה שהילדות שלנו הייתה קשוחה.‬
‫הרבה מהדברים שהתמודדנו איתם היו לא תקינים, מאק.‬
‫במיוחד האלימות.‬
‫את יודעת את זה, נכון?‬
‫אני מניחה.‬
‫ואני לא מדבר רק על אבא. גם עליי.‬
‫לא הייתי צריך להציק לך.‬
‫אני חייב לך התנצלות.‬
‫זה בטח היה ממש קשה לך. אני מצטער.‬
‫אם יש משהו שאת רוצה לדבר עליו, משהו ששכחתי,‬
‫כל הרגשות שאת רוצה להביע, אני זמין.‬
‫את יכולה לספר לי הכול.‬
‫מאק?‬
‫טוב, אני מניחה שיש דבר אחד.‬
‫אני פשוט לא מפסיקה לתהות...‬
‫מתי הפכת למתרומם ענק כזה?‬
‫את לא יכולה להגיד את זה יותר. זה פוגעני.‬
‫אבא היה לא בסדר בהרבה דברים, ובאחריותי ובאחריותך להצליח יותר.‬
‫סליחה. מה לעזאזל אני כן יכולה להגיד?‬
‫טוב...‬
‫בן-זונה עדיין קלאסי. פרצוף תחת. טומטום. שק אשכים.‬
‫- אוכל חרא? - כן, אוכל חרא הולך.‬
‫אז אם ככה, החברים הפלצנים שלך בבית החולים יודעים‬
‫ששמך האמיתי הוא דוקטור דילדו, אוכל החרא בעל פרצוף התחת?‬
‫ברור שהם יודעים. מה חשבת שכתוב בכל כרטיסי הביקור שלי?‬
‫אבא יודע שאתה עשיר?‬
‫הוא יודע שאני רופא.‬
‫איפה הוא בכלל?‬
‫ככל שידוע לי, בחניון קרוונים בפלורידה.‬
‫אנחנו לא באמת מדברים יותר.‬
‫וקראת לילדה שלך אליס, הא?‬
‫כן.‬
‫מהרגע שאובחנת אליס לא עזבה אותך.‬
‫ואחר כך היא הייתה היחידה שתמכה בי.‬
‫אני מניח שזאת סוף סוף ההזדמנות שלי לתמוך בך.‬
‫בסדר, בואו נראה מה זה.‬
‫כתוב שהוא מסנכרן את המחשבים ל"רפלקסים הווסטיבולו-אוקולריים" שלי.‬
‫זה שיווי המשקל שלך. הוא משתמש בעיניים ובאוזניים שלך‬
‫כדי לאפס את נטיית המערכת כשאנחנו קופצים בזמן.‬
‫תדאגי שנהיה ישרים בכניסה מחדש, בסדר?‬
‫כל השאר צריך להיות מכוון לטייס אוטומטי.‬
‫כלומר, אנחנו יכולים אפילו לטוס ככה.‬
‫לטוס?‬
‫- כן, אבל בואי נקווה שלא נצטרך. - מה הכפתור הזה עושה...‬
‫אל תיגעי בו! אלוהים אדירים.‬
‫זאת מכונת מלחמה, בסדר? זה לא צעצוע למשחק.‬
‫- אלוהים. לארי, כתוב שחימשתי את הטילים. - מה?‬
‫- את רצינית? - לא!‬
‫ממש לא.‬
‫- זה לא מצחיק. - אני סתם צוחקת איתך.‬
‫אפילו לא קצת. אין לך מושג מה מונח על כף המאזניים.‬
‫כן, גורלה של האנושות. אני מבינה.‬
‫תראי, את צריכה להקשיב לשתי שניות, בסדר?‬
‫אני מבין שזה דבר מופשט בשבילך, אבל לא בשבילי.‬
‫ואם תפשלי,‬
‫ותיגעי בטעות באחד הכפתורים הלא נכונים, כולנו נמות.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫- אני מצטערת. - את צריכה להצטער.‬
‫עכשיו את מוכנה להתחיל להתנהג שוב כמו אדם בוגר?‬
‫פנטסטי.‬
‫אז בואי נעבור לכפפה. תחליקי את היד פנימה ותזיזי אותה.‬
‫אלוהים אדירים, זה מדהים.‬
‫תצטרכי להשתמש בה רק אם ניאלץ לעבור להפעלה ידנית, למשל,‬
‫אם ננחת בתוך בניין.‬
‫- ננחת בתוך בניין? - זה לא סביר, אבל כן.‬
‫נהיה בסדר בכל מקרה, בהנחה שאת טייסת סבירה,‬
‫שלהרגשתי ייתכן שזו אולי‬
‫ציפייה לא מציאותית בשלב זה.‬
‫יפה מאוד.‬
‫מיסי נייד‬
‫לארי, אני חייבת לענות.‬
‫טוב, אנחנו בהחלט עומדים למות.‬
‫בסדר. אני יודעת, סליחה, פספסתי. אני פשוט...‬
‫אני יודעת שהייתי צריכה להתקשר אלייך בחזרה. פשוט הייתי ממש עסוקה.‬
‫אני עומדת בסלון שלך עכשיו.‬
‫- מה? באת לבית? - כן.‬
‫כי לא הופעת למכור את הבית של אימא שלנו,‬
‫ואת מסרבת לענות לכל השיחות שלי.‬
‫נסעתי כל הדרך מקולומבוס‬
‫ואת לא טרחת לנהוג חמש דקות למשרד המתווך.‬
‫מה קורה?‬
‫איפה את?‬
‫קצת קשה להסביר.‬
‫את בצרות?‬
‫רק תגידי לי. אבוא אלייך.‬
‫- לא. זה לא ימצא חן בעיני לארי. - מי זה לארי?‬
‫בסדר, תגידי לי איפה את או שאתקשר למשטרה.‬
‫בסדר, בסדר. חכי רגע.‬
‫- היי, לארי, מה הכתובת שלך? - מה?‬
‫הילדה הגיעה אתמול בלילה, והייתה לנו אינטראקציה קצרה‬
‫לפני שבן משפחה הגיע ואני שחררתי אותה למשמורתו.‬
‫אני מבינה, אבל התיק לא שלם,‬
‫והמחלקה שלנו לא יכולה לאפשר לדברים לחמוק ככה.‬
‫כן, כמובן. פשוט למיטב הבנתי,‬
‫זה מצב מסוכן מאוד‬
‫לאחד הרופאים שלנו.‬
‫תראי, אני לא רוצה לגרום למישהו כאן צרות, ברור לך,‬
‫אבל אני חייבת להשלים את התיק, נכון?‬
‫למה שלא תיתני לי פשוט כתובת,‬
‫ופשוט אעבור שם להמשך מעקב דיסקרטי מאוד.‬
‫בין... עמיתה לעמיתה.‬
‫היי, גלן, תוכל...‬
‫תוכל לתת לי מידע על דוקטור קויל?‬
‫אני נראית ואני בעלת ערך.‬
‫רגשית, אצליח. ובחיי...‬
‫אצליח.‬
‫היי, מה...‬
‫- מה את עושה כאן למטה? - פשוט מיסי באמת מגיעה לכאן.‬
‫- היא רופאה עכשיו? - לא, טייסת.‬
‫מסוקים. הצבא מימן את הלימודים שלה וכולי.‬
‫לא צפיתי את זה.‬
‫כן. היא גיבורה אמיתית.‬
‫אבל אל תתרגשי יותר מדי, בסדר? אסור לה לראות אותך.‬
‫היא כבר חושבת שאני מטורללת.‬
‫אני פשוט חושבת שזה נהדר שיש לכן סיכוי לתקן הכול.‬
‫אנחנו לא מתקנות שום דבר.‬
‫אנחנו רק מסיימות איזה עניין עם הבית. זהו.‬
‫בסדר, טוב, את חייבת לנסות.‬
‫אי אפשר למחוק 20 שנה של טינה באחר צוהריים אחד.‬
‫- עשרים שנה? - טוב. את מלחיצה אותי.‬
‫רק...‬
‫פשוט תסתלקי מכאן, בסדר?‬
‫את לא זוכרת את הפעם כשמחצנו בטעות את האצבעות של מיסי בדלת המכונית‬
‫והיא התחרפנה עד ששרנו את השיר המטופש הזה של קללות במנדרינית?‬
‫לא.‬
‫בסדר.‬
‫את צריכה פשוט למצוא את גרסת המבוגרים של זה.‬
‫אין גרסת מבוגרים לזה, בסדר?‬
‫חוץ מזה, מיסי לא אותו אדם שהיא הייתה כשהכרת אותה.‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫תראי...‬
‫אני לא נהנית לספר לך את זה, אבל...‬
‫מיסי לא בדיוק תמכה בנו כשאימא חלתה.‬
‫אני יודעת שזה קשה,‬
‫ואני מבטיחה שנוכל לדבר על זה מאוחר יותר, אבל עכשיו‬
‫את צריכה לעלות עם הבנות ושלא יראו אתכן.‬
‫היי, אסור לנו להרוס את זה.‬
‫בסדר?‬
‫- בסדר. - נהדר. בואי, קדימה.‬
‫מר לארי.‬
‫סליחה, מר לארי?‬
‫מר לארי, לפני שאתה מתעצבן, יש לי משהו בשבילך.‬
‫- בונגו? - זה לא...‬
‫זה לא עניינך. יש לך עשר שניות.‬
‫נהדר. מאז שהחלטנו לחזור ל-1988,‬
‫עקבתי אחרי כל האירועים של הבוקר שעזבנו.‬
‫כל מפגש מז"ת, כולל שעות ומיקומים.‬
‫נדמה לי אפילו שמצאתי את נקודת הכניסה האופטימלית שלנו.‬
‫- תראי לי. - בסדר.‬
‫זה המקום שבו הכול קפא והשמיים הפכו ורודים?‬
‫כן.‬
‫כן, זה מה שקורה כשהמשמר הישן מוחק לאנשים את הזיכרון,‬
‫ו"מתקן" הכול. זה נקרא "טיהור".‬
‫"טיהור".‬
‫זה לא דבר טוב.‬
‫רגע, למה הזיכרון שלנו לא נמחק?‬
‫אני לא יודע. כנראה חמקתן איכשהו מהקרן.‬
‫מנגנון הלכידה שלהם מבוסס אור, למיטב הבנתנו.‬
‫מחיקת הזיכרון בפועל מתרחשת בספינת הפיקוד שלהם.‬
‫- תודה על זה... - טיפאני. טיפאני קווילקין.‬
‫- תודה, טיפאני. - על לא דבר.‬
‫ילדה חכמה.‬
‫אני חושבת שאוכל לראות אותה מכאן.‬
‫טוב, אמורים לא לראות אותך, לא?‬
‫- אולי אחותך פשוט כלבה, ארין. - היי!‬
‫מה?‬
‫את כבר מתעסקת עם החיים שלך, אל תתעסקי גם עם של מיסי.‬
‫בגלל זה לא דיברת על לראות את עצמך?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אבל ברצינות.‬
‫- אני מניחה שפשוט לא ממש אכפת לי. - בסדר, את לא...‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫זה לא בלתי אפשרי, כי לא אכפת לי, בסדר?‬
‫אם אימא שלי הצליחה, הפכתי להיות בדיוק מה שהיא רצתה שאהיה.‬
‫ואני לא צריכה לראות את זה.‬
‫אני שונאת את החדר.‬
‫מה את עושה? כרגע אמרת שאסור שיראו אותי.‬
‫מצאתי דרך למאק.‬
‫באמת?‬
‫כן, השתמשתי במחשב של לארי ומצאתי את הכתובת של אחיה,‬
‫כמו שאת המבוגרת הראתה לנו.‬
‫אפשר לעשות את זה?‬
‫כן, יש שם מפות והכול. זה מטורף.‬
‫לא אגלה אם את לא תגלי.‬
‫אז תקשיבי, חשבתי על איך זה יעבוד,‬
‫להפוך אותך לחברה קבוע במשפחה והכול.‬
‫יום אחד בעוד כמה שבועות, נקבל חדשות רעות על אימא של ג'ו.‬
‫היא תחזור להשתמש, היא תיעלם‬
‫ואז אדאג לשיחת אימוץ עם ג'ניפר.‬
‫אימוץ?‬
‫אז אתה תהיה אבא שלי?‬
‫בנאדם, זה מוזר.‬
‫כן, זה ממש מוזר. אבל זה לא תמיד יהיה ככה.‬
‫נתרגל לזה.‬
‫בקרוב נרשום אותך כאן בבאטנווד.‬
‫נמצא לך מורה פרטי כדי שתשלימי פערים.‬
‫נמצא לך חוגים.‬
‫וואו, זה נראה הרבה עבודה בשביל אדם מת.‬
‫את לא אדם מת. אני רוצה שתפסיקי להגיד את זה.‬
‫בסדר, אבא.‬
‫היי, חבר'ה. היי, אני רוצה שתכירו מישהי.‬
‫- זאת הדודנית שלי. דודנית מדרגה שנייה... - למה היא לובשת את מעיל העור שלי?‬
‫- כי השאלתי לה אותו, מותק. - סליחה.‬
‫טוב, חבל שלא שאלת.‬
‫בבקשה, תיכנסי למכונית ונוכל לדבר על זה, בסדר?‬
‫היי. אני אליס.‬
‫היי.‬
‫בסדר. תיכנסי.‬
‫- אז שוב, איך הכרתם? - את יודעת, אנחנו...‬
‫זה מצחיק, נתקלנו זה בזה וניצוצות עפו.‬
‫אני מניח שאני באמת...‬
‫הפלתי אותה מהרגליים.‬
‫- כן. - היי, אני אוהב אותך.‬
‫אני אוהבת אותך, לארי.‬
‫כן. תודה.‬
‫אז אני מניחה שאתה יודע על מותה של אימא שלנו?‬
‫- ברור שהוא יודע. - הוא לא מסוגל לדבר בעצמו?‬
‫לא, אני מסוגל. אני מסוגל, ברור.‬
‫ואני רק רוצה להגיד...‬
‫נשמע שהיא ממש נלחמה.‬
‫אתן לשתיכן לשוחח. היה נעים מאוד לפגוש אותך, מיסטי.‬
‫- מיסי. - מיסי, נכון. סליחה.‬
‫לעזאזל!‬
‫אז את גנבת טוסטוס מזדיינת!‬
‫הילדות המזדיינות האלה!‬
‫הוא לוקח ממך כסף?‬
‫אלוהים. לא!‬
‫הוא החבר שלי.‬
‫כלומר, זה באמת מוזר כל כך שיש לי חבר?‬
‫מיסי, למה את חוקרת אותי? אני מבוגרת. אני יכולה לעשות מה שאני רוצה.‬
‫את עדיין לוקחת את התרופות שלך?‬
‫- באמת שאלת אותי את זה? - זו שאלה לגיטימית.‬
‫כן, מיסי, אני לוקחת את התרופות שלי.‬
‫אני גם מטפלת בכל שאר הדברים,‬
‫כולל לארוז את בית המשפחה שלנו‬
‫בלי לבקש ממך לנקוף אפילו אצבע מזוינת.‬
‫ועכשיו את מסתתרת באיזו חווה עם אדם שבבירור לא יציב בדרך כלשהי,‬
‫- ואפילו לא הופעת הבוקר. - זה כל העניין.‬
‫הכסף בשביל הבית.‬
‫את יודעת שזה לא קשור לכסף.‬
‫באמת?‬
‫אני זקוקה לעזרתך.‬
‫- מה לעזאזל את עושה כאן? - סליחה, אני רק...‬
‫- אני צריכה לדבר איתך. - ביקשתי שלא יראו אותך!‬
‫אני...‬
‫- שכחתי את התיק שלי. תוכלי... - כן.‬
‫תודה.‬
‫מיסי, זה...‬
‫זו הייתה שנה קשה.‬
‫חבל שלא פנית אליי.‬
‫לא, יש לך ילדים וקריירה ובעל.‬
‫כלומר, לא היה צורך ששתינו נעבור את כל זה.‬
‫לא ביקשתי ממך לחוס עליי, ארין.‬
‫- את כועסת על זה? - לא. אני פשוט‬
‫לא ביקשתי שתהיי קדושה מעונה.‬
‫אני לא קדושה מעונה, אבל אימא הייתה זקוקה לטיפול מסביב לשעון.‬
‫- תאמיני לי, עשיתי לך טובה. כן. - טובה?‬
‫גדולה למדי, אם את שואלת אותי.‬
‫בסדר. אז אני מניחה שאת רוצה שאודה לך?‬
‫- זה לא מה שאמרתי. - לא היית צריכה.‬
‫אני יודעת שזה מה שאת מחכה לו, אז בבקשה.‬
‫תודה, ארין,‬
‫על שגזלת ממני את מערכת היחסים עם אימא שלי בשנותיה האחרונות.‬
‫איך אוכל לגמול לך אי פעם?‬
‫מיסי... בחייך. את יודעת שזו לא הייתה הכוונה שלי...‬
‫זה לא משנה למה התכוונת. זה נעשה.‬
‫אלוהים אדירים, מובן שאת לא נמצאת איפה שאת אמורה להיות.‬
‫סליחה.‬
‫היי, נכון החברה שלך? זאת שגנבה את הטוסטוס שלי?‬
‫כנראה לא תראי אותה שוב.‬
‫ניסיתי לעצור אותה, אבל אף אחד לא מקשיב לי...‬
‫המשמר הישן הורגים נוסעים בזמן, בסדר. את קולטת את זה?‬
‫כן...‬
‫אבל אני לא רוצה שהיא תמות. בסדר?‬
‫אני לא רוצה שאף אחד מאיתנו ימות.‬
‫סליחה. לא הייתי צריך לצעוק עלייך.‬
‫יש לנו רק כמה שעות ואני פשוט פוחד.‬
‫זה בסדר.‬
‫היי, את רוצה לראות משהו מגניב?‬
‫- כן. - בסדר, כן.‬
‫הייתי כנראה צעיר ממך בכמה שנים כשסבא שלי הודיע לי‬
‫- שאין ארוחות חינם. - מה זאת אומרת?‬
‫אלמנך האיכר של רדקובסקי. הוא בעצם התנ"ך‬
‫של כל פרט בנוגע לתנאי מזג האוויר כאן בחווה.‬
‫אם סבא שלי לא היה מחזיק אותי כאן‬
‫ומכריח אותי לתעד‬
‫כל רוח קלילה וטיפה של גשם משעמם,‬
‫לעולם לא הייתי מוכן לעשות את זה.‬
‫אני לא מבינה כלום מזה.‬
‫זה משום שאני מקודד את המידע כדי להגן עליו.‬
‫קואורדינטות שמראות בדיוק איפה ומתי התרחשו "קיפולים".‬
‫- רגע. מה זה "קיפול"? - הכבישים האחוריים הסודיים של נסיעה בזמן.‬
‫ונסענו באחד מאלה לכאן?‬
‫בזה שכאן, הוא המרכזי שביניהם. הוא ייפתח בעוד כמה שעות.‬
‫בדיוק שם בשדה. ואני כבר מחכה לו‬
‫הרבה זמן.‬
‫כל כך הרבה זמן שנאתי כל דונם בחווה הזאת,‬
‫ואת סבא שלי ואת האחריות ואת התירס.‬
‫אבל התירס בכלל לא היה העניין.‬
‫זה כאילו נבחרת.‬
‫כן, נבחרתי.‬
‫אולי זה אומר שגם אני נבחרתי.‬
‫כן, אולי.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫אני ממש מצטערת, אני רק...‬
‫חיפשתי את החברה שלי והיא לא...‬
‫- קימברלי? לא. סליחה, כלומר, ג'ו. - אני מצטערת...‬
‫שכחתי, החברים שלה תמיד קוראים לה ג'ו.‬
‫נכון. ג'ו...‬
‫- היא שוהה כאן? - כן,‬
‫אבל כרגע היא במסעדת "צ'ילי" בהמשך הרחוב עם הדודניות שלה.‬
‫את רוצה להיכנס ולחכות לה?‬
‫אולי לשתות כוס מים?‬
‫הן אמורות לחזור בקרוב.‬
‫בסדר. כן...‬
‫בסדר. בואי.‬
‫את רעבה? אוכל להכין צ'יפס קייל.‬
‫מה זה צ'יפס קייל?‬
‫את יודעת מה? את צודקת. זה רעיון נורא.‬
‫אז נסעת כל הדרך לכאן?‬
‫כן.‬
‫לג'ו ולי היה איזה ריב.‬
‫והרגשתי ממש רע בקשר לזה. אז רציתי להתנצל בפניה,‬
‫אבל כשהלכתי אליה לא הצלחתי למצוא אותה, אז...‬
‫טוב, נחמד מצידך לבוא כל הדרך הנה,‬
‫במיוחד עם כל מה שקורה אצלה במשפחה.‬
‫אני יודעת שירגש אותה לראות פנים מוכרות.‬
‫היא ילדה אמיצה, את יודעת. ואני שמחה שיש לה חברה כמוך.‬
‫מה?‬
‫לא. אני לא החברה שלה, לא.‬
‫אנחנו סתם ידידות רגילות. את יודעת, ידידות נורמליות.‬
‫אנחנו אפילו לא קרובות כל כך. אז, זה לא ככה. אנחנו לא...‬
‫כן. לזה התכוונתי. רק ילדה שהיא ידידה.‬
‫- כן. - אבל אל תקשיבי לי. אני עתיקה.‬
‫אני לא יודעת איך אתם קוראים זה לזה כיום.‬
‫את חושבת שנוכל להתקשר ל"צ'ילי" לבדוק מתי הם יחזרו?‬
‫- אפשר לעזור לך? - היי, אני לריסה.‬
‫בעלי ואני בדיוק עברנו אל "טאן קולוניאל" מעבר לפינה.‬
‫היי, לריסה. אפילו לא שמתי לב שהוא עמד למכירה.‬
‫אני רק עושה סיבובים להתנצל מראש על שני הכלבים הרועשים שלנו.‬
‫אני מקווה שאת אוהבת עוגיות קרמל מלוח.‬
‫- וואו. - הן ללא גלוטן ומוצרי חלב.‬
‫- באמת? - כמובן.‬
‫כמו מה אני נראית, איזו מפלצת?‬
‫לא נעים לי לשאול, אבל אכפת לך אם אשתמש בשירותים?‬
‫לא, לא. כן, ברור שלא. בואי תיכנסי.‬
‫היי!‬
‫לאן היא נוסעת?‬
‫למה היינו צריכים לבוא לכאן?‬
‫גודל המנות האלה הוא פשע נגד האנושות.‬
‫אפשר להאכיל מקלט לדרי רחוב במה שהם זורקים.‬
‫פשוט תטעמי, אף פעם אי אפשר לדעת, אולי תאהבי.‬
‫- תראו! הם כמעט בגודל הפנים שלי! - תפסיקי, את מביכה את עצמך.‬
‫מה, את מפחדת שהחברים שלך מבית הספר הפרטי יראו אותה?‬
‫נו באמת. החברים שלי לא באים לכאן.‬
‫אז ויילדר, איך היה האימון הבוקר?‬
‫נהדר. סוף סוף הצלחתי את תרגיל הסיבוב בישיבה.‬
‫גדול! כל הכבוד.‬
‫אז...‬
‫צריך ללבוש בגד גוף כשאת יושבת ומסתובבת?‬
‫החלקה על הקרח היא ספורט תובעני מאוד, ג'ו.‬
‫כן. אז מה את עשית היום, מלבד לבקר את הסגנון שלי?‬
‫- ויילדר. - בואי נראה.‬
‫היום התחיל כשאני ודוקטור דילדו ירינו זיקוקים לא חוקיים.‬
‫ואז הוא לקח אותי למסע קניות, אבל אז השעון הראה שלוש,‬
‫והוא הפך פתאום בחזרה לשמוק מוחלט, אז, זה המצב.‬
‫בואי איתי.‬
‫היי. מה לעזאזל את עושה?‬
‫אני מגנה על עצמי.‬
‫למקרה ששכחת, אתה לא האבא האמיתי שלי.‬
‫לא, אבל אני האבא שלהן, ואנחנו לא מדברים זה עם זה ככה בבית שלי.‬
‫למה אתה כזה נקבה? אני אפילו לא יודעת מי אתה עכשיו.‬
‫תקלי עליי קצת. אני משתדל.‬
‫מה הייתה ההתנצלות העלובה הזאת הבוקר?‬
‫זה כאילו התעשרת, הקמת משפחה ועכשיו אתה מתבייש בי.‬
‫ואתה רוצה שגם אני ארגיש רע עם עצמי, אבל נחש מה, אני לא.‬
‫אני אוהבת את מי שאני, ואני לגמרי מחבבת את הגרסה הישנה שלך‬
‫הרבה יותר מאשר את השמוק הרפוי שעומד מולי.‬
‫אני עדיין מי שהייתי, מאק.‬
‫אבל אני גם מי שאני עכשיו.‬
‫אני לא יכול לשנות את זה שהתבגרתי. החיים קרו, וכן,‬
‫השתניתי, אבל זה זה לא אומר שאני מתבייש בך.‬
‫רחוק מזה.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫ואני אחיך הגדול. שום דבר לא ישנה את זה לעולם.‬
‫תראי, זה דפוק לגמרי, אין מה לעשות.‬
‫אבל נמצא דרך להסתדר.‬
‫כי יש לנו משהו שרוב האנשים לא מקבלים,‬
‫הזדמנות שנייה.‬
‫ואין שום סיכוי שאבזבז אותה ולא אתן לך את החיים שמגיעים לך.‬
‫בואי הנה.‬
‫היי, אני הולכת לשירותים לרגע, ניפגש בשולחן.‬
‫אל תיפלי פנימה.‬
‫- אנחנו חייבות ללכת. - מה את עושה כאן?‬
‫- אני לא הולכת לשום מקום איתך. - את חייבת.‬
‫אני לא עוזבת.‬
‫תקשיבי לי, מצאנו דרך חזרה ל-1988.‬
‫- מה? - אנחנו חייבות לנסוע הלילה.‬
‫- זה הסיכוי היחיד שלנו... - אני רוצה להישאר פה.‬
‫את לא מבינה. הרוצחת הזאת מהעתיד בעקבותינו.‬
‫ראיתי אותה בבית של אחיך והיא בדרך לכאן עכשיו.‬
‫מה? "טוב מאוד" במדעים?‬
‫יופי! טוב, ספרי לי על בית הספר.‬
‫- מר ג'ונאס פוטר. - מה? למה?‬
‫אני מצטערת, אבל אם את רוצה שהם יחיו, אנחנו צריכות לזוז מייד.‬
‫בואי. אנחנו צריכות להזדרז.‬
‫שולחן לאחת?‬
‫לארי, אנחנו לא יכולים לעזוב את שתי הבנות האחרות כאן.‬
‫אתה יודע, ייתכן שהן עדיין בחיים.‬
‫ובלי זיבולים על "קורבנות מלחמה", בבקשה.‬
‫נדמה לך שאני רוצה לסכן אותן?‬
‫כלומר, הן כנראה יהיו בטוחות יותר אם הן יישארו כאן.‬
‫מה זה אמור להביע?‬
‫אין כאן ברירה טובה. זה מסוכן בכל מקרה.‬
‫ברגע שאת ואני נהיה מחוץ לציר הזמן שלנו, המשמר הישן יוכל לאתר אותנו.‬
‫וכמו שאמרת, הן בנות 12.‬
‫בבקשה תגיד לי שזאת לא הפעם הראשונה ששמת לב.‬
‫אני רציני. את צודקת, הן ילדות.‬
‫הן לא מסוגלות להבין באופן מלא למה הן מכניסות את עצמן.‬
‫ברור שהן לא מסוגלות להבין את זה באופן מלא,‬
‫אבל הן הגיעו הנה בכוחות עצמן, לא?‬
‫וחוץ מזה...‬
‫מה האלטרנטיבה?‬
‫- איפה הן, לעזאזל? - הן לא יספיקו להגיע.‬
‫לארי אומר שהקיפול פתוח רק לעשר דקות.‬
‫לעזאזל.‬
‫קיפול בזמן...‬
‫הגיע הזמן לנסוע!‬
‫ראית את זה?‬
‫- אלוהים. אלה הן. - אלה מאק וקיי-ג'יי!‬
‫את בסדר?‬
‫- חשבנו שאתן מתות. - אלוהים. אידיוטיות.‬
‫אנחנו כמעט שם.‬
‫כמעט שם. בואו נלך לקיפול.‬
‫זה לא שאני כועס.‬
‫אני פשוט...‬
‫מאוכזב.‬
‫תרגום: עליזה זיו‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬