Greit. Nå skal jeg bare brette den til den andre siden.
Perfekt hjørne.
-Vil du gjøre denne delen? -Ja.
Tilfredsstillelsen ved å brette, antar jeg.
-Vil du vite fremtiden din? -Hvordan fungerer det?
-Følg nøye med. Penn. -Her.
-Hvem vil du gifte deg med? -Æsj.
Ikke akkurat nå, din tulling. Når du blir stor.
-Batman. -Du er så teit.
Hva da? Beklager at han ikke er Kirk Cameron.
Alle beklager at de ikke er Kirk Cameron.
Hvem ellers? Hva med fyren fra Dirty Dancing?
Mamma lar oss ikke se den.
-Jeg har det. -Hva da?
-Hva med ALF? -Nei!
-Du kommer til å gifte deg med ALF. -Absolutt ikke.
Greit. Dette er så mange barn du skal få.
Ett, to, tre eller 100?
Må jeg få barn?
Fremtiden suger.
Vi får se. Bare spålappen kan vite det.
-Velg en farge. -Rosa.
R-O-S-A. Velg et tall.
-Tre. -Én, to, tre.
Synd og trist. Du er den fremtidige fru ALF.
Og du kommer til å få 100 ALF-babyer.
Nei! Jeg liker ikke engang ALF, og jeg tror ikke det er mulig å få 100 babyer.
Det står det her.
Greit. Din tur. Velg en farge.
Beklager dette.
Faen!
Avisjentene
De siste 14 årene
har gården huset denne viktige STB-ressursen.
Min oppgave er å vedlikeholde den og holde den klar for oppdraget
-som Heck og Naldo kom for å utføre. -Hva var oppdraget deres?
Ikke rør den.
Beklager.
Kapselen som brakte jentene hit fra 1988 var en livbåt.
Dette er et slagskip.
Og du må styre det.
-Nei. -Jo.
-Ikke faen. Hva... -Erin, hei.
Du må styre den. Den er sammenkoblet med deg.
Så frakoble den.
Forventer du at jeg skal kjøre en gigantisk Transformer?
-Du må være helt gal. -Hør på meg.
Hvis vi kan få den til 99, vil STB være der.
De kan hjelpe jentene hjem og avslutte denne krigen én gang for alle.
Vent. Er den roboten en tidsmaskin?
Jeg tar dem ikke med til en krigssone på et hemmelig oppdrag.
Samme hvor viktig det er. De er 12. Husker du hvordan det var, Larry?
Det gjør jeg, og det var ille nok uten å måtte bekymre seg
for å bli drept i fremtidige robotkamper.
Og om de så kom seg hjem igjen,
hvordan kommer jeg meg hjem i det scenariet?
Ja. Skjønner du? Akkurat. Svaret er nei. Absolutt ikke!
-Larry har rett. -Takk skal du ha.
Unnskyld meg?
Heck eller Naldo sa: "Finn Undergrunnen. Hjem."
Forstår du ikke? Larry er åpenbart Undergrunnen vi skulle finne,
og den roboten er det som skal ta oss hjem.
-Den roboten skal til 1999. -Slipp oss av på veien.
Det er ikke en skolebuss, og jeg nekter å forkludre 99-oppdraget.
Om vi reiser til 88,
kan du ikke redde Heck og Naldo fra å dø da?
Ville ikke det løst alt?
-Det er ikke så enkelt. -Hvorfor ikke?
Redd Heck og Naldo, så tar de roboten til 99 for å fullføre oppdraget.
Og så kommer du og gamle Erin
tilbake til 2019 i den romkapsel-tidsmaskinen de har, ikke sant?
Det er som du sa, Larry. Jeg har nøklene. Jeg er piloten.
Ikke du.
Og jeg...
Jeg skal ta dem hjem.
Ok, det kan fungere.
Dette er flott.
Ja.
KJ?
-Hva nå? -Vi må finne Mac.
-Hva da? Vi må det! -Hun forlot oss.
Ok. Dere. Vent litt. Bare så det er sagt,
ikke kall meg "gamle Erin".
Og for det andre aner jeg ikke hvordan man kjører den greia.
La oss håpe du lærer raskt, for vi har én sjanse til å dra i kveld.
Velkommen til Undergrunnen. Vi drar om seks timer.
Faen! Går det bra?
Drittsekk.
-Du kunne tatt øye mitt! -Neste gang gjør jeg det.
-Vet du hva som ville gjort dagen bedre? -Hva da?
At du hadde sluttet å være så kjip og kjøpt røyk til meg.
-Absolutt ikke. -Kom igjen.
Jeg er allerede død. De kommer ikke til å ta livet av meg.
Jo, det gjør de. Og nei, det er du ikke.
Det var du som fikk meg hekta.
-Det gjorde jeg ikke. -Pisspreik! Husker du det ikke?
Vi var i Nuggets hage. Dere byttet kastestjerner.
En Marlboro Red, og du slo meg fordi jeg ikke inhalerte den riktig.
-Herregud, jeg var en drittsekk. -Sier du det?
Jeg mener det. Jeg skulle ikke ha gjort det.
Det gjør ikke noe.
-Jeg ville nok ha gjort det samme. -Nei.
Nå som jeg har barn...
...skjønner jeg hvor tøff barndommen vår var.
Mye av det vi opplevde var uakseptabelt, Mac,
særlig volden.
Du vet det, ikke sant?
Jeg antar det.
Og jeg snakker ikke bare om pappa. Det var meg også.
Jeg burde ikke ha plaget deg.
Jeg er lei for det.
Det må ha vært veldig vanskelig for deg. Unnskyld.
Hvis det er noe du vil snakke om, noe jeg har glemt,
noen følelser du ønsker å få ut, er jeg tilgjengelig.
Du kan fortelle meg hva som helst.
Mac?
Vel, det er kanskje én ting.
Jeg bare lurer på...
...når du ble så utrolig homo?
Du kan ikke si det lenger. Det er støtende.
Pappa gjorde mye galt, og det er opp til oss å gjøre det bedre.
Beklager. Hva i helvete kan jeg si da?
Vel...
Jævel er fortsatt en klassiker. Møkkafaen. Rasshøl. Pung.
-Drittsekk? -Ja, drittsekk funker.
Vel, i så fall, vet dine fancy sykehusvenner
at du egentlig heter doktor Dildo, det møkkajævlige rasshølet?
Selvfølgelig. Hva tror du det står på alle visittkortene mine?
Vet pappa at du er rik?
Han vet at jeg er lege.
Hvor er han nå?
En husvognpark i Florida, så vidt jeg vet.
Vi snakker ikke lenger.
Og du kalte barnet ditt Alice?
Jeg gjorde det.
Da du ble diagnostisert, ble Alice hos deg hele tiden.
Og etterpå var hun den eneste som var der for meg.
Jeg antar at dette er min sjanse til å være her for deg.
Ok, la oss se hva dette er.
Den synkroniserer datamaskinene til mine "vestibulo-okulære reflekser".
Det er likevekten din. Den bruker vel øynene og ørene dine
til å stille inn systemets orientering når vi gjør tidshoppet.
Sørg for å holde oss oppreist når vi kommer inn igjen.
Alt annet styres av autopiloten.
Vi kan til og med fly på den måten.
Fly?
-Ja, men håper vi slipper. -Hva gjør denne knappen...
Ikke rør den! Herregud.
Dette er en krigsmaskin. Ikke et leketøy.
-Herregud. Larry, jeg armerte missilene. -Hva?
-Er du seriøs? -Nei!
Absolutt ikke.
-Det er ikke morsomt. -Jeg bare tuller med deg.
Ikke litt engang. Du aner ikke hva som står på spill.
Jo, det er menneskehetens skjebne. Jeg forstår.
Du må høre litt på meg.
Jeg forstår at det er noe abstrakt for deg, men ikke for meg.
Om du klusser det til
og trykker på feil knapp ved et uhell, så dør vi.
Ok?
Ok.
-Lei for det. -Det burde du være.
Er du klar for å te deg som en voksen igjen?
Fantastisk.
Så la oss gå til hansken. Skyv hånden inn, flytt den rundt.
Herregud, det er fantastisk.
Du trenger bare å bruke den hvis vi må styre manuelt,
hvis vi lander inni en bygning.
-Lander inni en bygning? -Det er usannsynlig, men ja.
Det burde uansett gå bra hvis du i det minste kan styre litt,
noe som kanskje føles som
en urealistisk forventning.
Det er bra spilt.
Larry, jeg må ta denne.
Vi kommer definitivt til å dø.
Ok. Beklager at jeg gikk glipp av det. Jeg bare...
Jeg burde ha ringt deg tilbake. Jeg har bare vært veldig opptatt.
Jeg står i stua din akkurat nå.
-Hva? Dro du til huset? -Ja.
Fordi du ikke kom for å selge huset til moren vår
og nekter å svare når jeg ringer.
Jeg kjørte helt fra Columbus
og du gadd ikke å kjøre fem minutter til eiendomskontoret.
Hva foregår?
Hvor er du?
Det er vanskelig å forklare.
Er du i trøbbel?
Bare si det. Jeg kan komme til deg.
-Nei. Larry ville ikke likt det. -Hvem er Larry?
Ok, si hvor du er, ellers ringer jeg politiet.
Ok. Bare vent.
-Hei, Larry, hva er adressen din? -Hva?
Ungen kom inn i går kveld, og vi hadde en kort samtale
før et familiemedlem kom, og jeg lot ham ta seg av henne.
Jeg forstår, men mappen er ufullstendig,
og vår avdeling kan ikke la ting som dette bli oversett.
Nei, selvfølgelig ikke. Men så vidt jeg kan forstå,
er dette en svært kompromitterende situasjon
for en av legene våre.
Jeg vil ikke skaffe problemer for noen, vet du,
men jeg må fullføre mappen, ikke sant?
Bare gi meg en adressen,
så stikker jeg innom for en diskret oppfølging.
Bare... Kollega til kollega.
Hei, Glenn, kan du...
Kan du gi meg litt informasjon om doktor Coyle?
Jeg blir sett, og jeg er verdig.
Følelsesmessig kommer jeg til å vinne. Og i livet mitt...
...skal jeg vinne.
Hei, hva...
-Hva gjør du her nede? -Missy kommer faktisk hit.
-Er hun lege nå? -Nei, pilot.
Helikoptre. Militæret betalte for skolen hennes og sånt.
Det hadde jeg ikke forventet.
Jepp. Hun er en ekte helt.
Men ikke bli for gira. Hun må ikke se deg.
Hun tror allerede jeg er gal.
Jeg synes det er flott at dere får en sjanse til å fikse alt.
Vi skal ikke fikse noe.
Vi holder bare på å gjøre opp med huset.
Men du må prøve.
Man kan ikke slette 20 år med uvennskap på én ettermiddag.
-Tjue år? -Ok. Du stresser meg.
Bare...
Bare kom deg ut herfra, er du snill.
Husker du da vi klemte Missys fingre i bildøren ved et uhell
og hun ble helt fra seg helt til vi sang den sangen med banneord?
Nei.
Ok.
Du må bare finne den voksne versjonen av det.
Det er ingen voksenversjon av det.
Dessuten er ikke Missy den samme som hun var da du kjente henne.
Hva mener du?
Hør her...
Jeg er ikke glad for å si det, men...
...Missy var ikke akkurat der for oss da mamma ble syk.
Jeg vet at det er tungt,
og jeg lover at vi kan snakke om det senere, men akkurat nå
må du bare gå opp og holde deg ute av syne.
Hei, vi må ikke forkludre dette.
Greit?
-Ok. -Flott. La oss gå, kom igjen.
Mr. Larry.
Unnskyld meg, Mr. Larry?
Mr. Larry, før du blir sint, har jeg noe til deg.
-Bongotrommer? -Det er ikke...
Det er ikke din sak. Du har 10 sekunder.
Flott. Siden vi skal tilbake til 1988,
har jeg sporet alle hendelsene fra da vi dro.
Hvert STB-møte, inkludert tider og steder.
Jeg tror jeg har funnet vårt optimale inngangspunkt.
-Få se. -Greit.
Det var her alt stoppet og himmelen ble rosa?
Ja.
Ja, det er det som skjer når gamlegarden fjerner folks minner
og "fikser" alt. Det kalles ablusjon.
Ablusjon.
Det er ikke bra.
Hvorfor ble ikke minnene våre fjernet da?
Jeg vet ikke. Dere må ha unngått strålen.
Fangstmekanismen er lysbasert, i hvert fall så vidt vi forstår.
Selve minnefjerningen foregår på kommandoskipet deres.
-Vel, takk for dette... -Tiffany Quilkin.
-Takk, Tiffany. -Bare hyggelig.
Smart unge.
Jeg tror jeg ville kunne se henne herfra.
Skal du ikke holde deg ute av syne?
-Kanskje søsteren din er ei hurpe, Erin. -Hei!
Hva er det?
Du roter allerede til ditt eget liv, ikke rot til Missys også.
Ok, er det derfor du aldri har nevnt å møte deg selv?
Jeg vet ikke.
Men seriøst.
-Jeg bryr meg vel egentlig ikke. -Ok, du...
Det er umulig.
Det er ikke umulig, for jeg bryr meg ikke, ok?
Hvis moren min fikk viljen sin, ble jeg akkurat slik hun ville.
Og det trenger jeg ikke se.
Hater dette rommet.
Hva gjør du? Du ba meg holde meg ute av syne.
Jeg kan finne Mac.
Er det sant?
Jeg fant adressen til broren hennes med Larrys datamaskin,
slik ditt eldre jeg viste oss.
Kan man gjøre det?
Ja, de har kart og alt. Det er vilt.
La oss begge holde tett.
Hør her, jeg har tenkt på hvordan dette skal fungere,
å gjøre deg til en permanent del av familien.
Om et par uker får vi dårlige nyheter om Jos mor.
Hun får et stygt tilbakefall, forsvinner
og så tar jeg adopsjonssamtalen med Jennifer.
Adopsjon?
Så du blir faren min?
Jøss, det er rart.
Ja, det er veldig rart, men det vil ikke alltid være det.
Vi blir vant til det.
Snart registrerer vi deg her på Buttonwood.
Vi skaffer deg en privatlærer, slik at du kan følge klassetrinnet ditt.
Vi finner noen aktiviteter til deg.
Det høres ut som mye arbeid for en død person.
Du er ikke død. Jeg vil at du skal slutte å si det.
Ok, pappa.
Hei, dere. Det er en jeg vil at dere skal møte.
-Dette er tremenningen min... -Hvorfor har hun på seg skinnjakken min?
-Fordi jeg lånte den til henne, skatt. -Beklager.
Du kunne ha spurt.
Bare sett deg inn i bilen, så kan vi snakke om det.
Hei. Jeg heter Alice.
Hei.
Greit. Hopp inn.
-Så, hvordan møttes dere to, igjen? -Du vet, vi...
Det er morsomt, vi møttes tilfeldig, og så var kjemien der.
Jeg fikk henne nok...
...til å falle for meg.
-Ja. -Hei, jeg elsker deg.
Jeg elsker deg, Larry.
Ja. Takk skal du ha.
Så jeg antar at du vet alt om vår mors død da?
-Selvfølgelig. -Kan han ikke snakke for seg selv?
Jo, jeg kan det. Selvfølgelig.
Og jeg vil bare si...
...at det høres ut som hun kjempet godt.
Jeg skal la dere snakke sammen. Det var så hyggelig å møte deg, Misty.
-Missy. -Missy, ja. Unnskyld.
Pokker ta!
Din jævla mopedtyv!
Disse jævla barna!
Tar han pengene dine?
Herregud. Nei!
Han er kjæresten min.
Er det virkelig så rart at jeg har en kjæreste?
Missy, hvorfor griller du meg? Jeg er voksen. Jeg kan gjøre hva jeg vil.
Tar du fortsatt medisinene dine?
-Spurte du meg virkelig om det? -Det er et legitimt spørsmål.
Ja, Missy, jeg tar medisinene mine.
Jeg tar meg også av bokstavelig talt alt annet,
som å rydde ut familiehjemmet vårt
uten å be deg løfte så mye som en finger.
Du henger på en gård med en mann som tydeligvis er ustabil,
-og du dukket ikke engang opp i morges. -Det er det dette handler om.
Pengene for huset.
Du vet at det ikke handler om pengene.
Gjør jeg det?
Jeg trenger hjelp.
-Hva i helvete gjør du her inne? -Beklager, jeg bare...
-Jeg må snakke med deg. -Jeg ba deg holde deg ute av syne!
Jeg...
-Jeg glemte vesken min. Kan du... -Ja.
Takk.
Missy, det...
Det har vært et tøft år.
Skulle ønske du hadde tatt kontakt.
Nei, du har barn og en karriere, og en mann.
Det var ikke nødvendig at vi begge skulle gå gjennom alt det.
Jeg ba deg ikke om å skåne meg, Erin.
-Er du sint for det? -Nei. jeg har bare
aldri bedt deg være en martyr.
Vel, jeg er ingen martyr, men mamma trengte omsorg døgnet rundt.
-Tro meg, jeg gjorde deg en tjeneste. Ja. -En tjeneste?
En ganske stor en, spør du meg.
Greit. Så du vil vel at jeg skal takke deg?
-Det sa jeg ikke. -Det trengte du ikke.
Det er det du venter på, så her har du det.
Takk, Erin,
for at du frarøvet meg et forhold til min mor i hennes siste år.
Hvordan kan jeg gjengjelde det?
Missy... Kom igjen. Du vet at jeg aldri mente å gjøre det...
Det har ikke noe å si hva du mente. Det er gjort.
Herregud, selvfølgelig er du ikke der du skal være.
Beklager.
Du vet vennen din? Hun som stjal mopeden min?
Du kommer nok aldri til å se henne igjen.
Jeg ville stoppe henne, men ingen hører på meg...
Gamlegarden dreper tidsreisende. Skjønner du det?
Jeg gjør det...
...men jeg vil ikke at hun skal dø.
Jeg vil ikke at noen av oss skal dø.
Beklager. Jeg skulle ikke ha kjeftet på deg.
Vi har bare et par timer på oss og jeg er redd.
Det er greit.
Hei, vil du se noe kult?
-Ja. -Ok, ja.
Jeg må ha vært et par år yngre enn deg da bestefaren min fortalte meg
-at jeg måtte gjøre mitt. -Hva betyr det?
Radakowskis bondealmanakk. Det er i bunn og grunn en bibel
med alle detaljer om værforholdene her på gården.
Hadde ikke bestefaren min holdt meg her
og tvunget meg til å loggføre hver eneste
lette bris og dråpe kjedelig regn,
ville jeg aldri vært forberedt til å gjøre dette.
Jeg forstår ingenting av det.
Jeg kodet informasjonen for å holde den trygg.
Koordinater som viser nøyaktig hvor og når "overlappene" skjer.
-Vent. Hva er et "overlapp"? -De hemmelige bakveiene til tidsreiser.
Og vi kom hit gjennom en sånn?
Denne her, det er den store. Den åpner om bare noen få timer.
Rett der ute på åkeren. Og jeg har ventet
lenge på denne.
Jeg brukte så lang tid på å hate denne gården,
og bestefaren min, og ansvaret, og maisen.
Men det handlet aldri om maisen.
Det er som om du ble valgt.
Jeg ble det.
Kanskje det betyr at jeg også ble valgt.
Ja, kanskje.
Kan jeg hjelpe deg?
Jeg beklager, jeg bare...
Jeg lette etter venninnen min og hun er...
-Kimberly? Nei. Beklager, jeg mener Jo. -Beklager...
Jeg glemte at vennene hennes kaller henne Jo.
Ja. Jo...
-Bor hun her? -Det gjør hun,
men hun er nede i gaten på restaurant med slektningene sine nå.
Vil du komme inn og vente på henne?
Kanskje få et glass vann?
De er nok tilbake snart.
Ok. Ja...
Greit. Kom igjen.
Er du sulten? Jeg kan lage grønnkålchips.
Hva er grønnkålchips?
Vet du hva? Du har rett. Det var en dårlig idé.
Så du kjørte helt ut hit?
Ja.
Jo og jeg havnet i en krangel.
Og jeg hadde dårlig samvittighet. Så jeg ville be om unnskyldning,
men da jeg skulle det, fant jeg henne ikke, så...
Det er hyggelig av deg å dra så langt,
særlig med alt som skjer med familien hennes.
Det kommer til å bety mye for henne å se et kjent ansikt.
Hun er tapper. Jeg er glad hun kan kalle deg jenta si.
Hva?
Nei. Hun er ikke jenta mi.
Vi er bare vanlige venner.
Vi er ikke engang så nære. Så det er ikke sånn. Vi er ikke...
Det var det jeg mente. Bare to gode venner.
-Ja. -Men ikke hør på meg. Jeg er gammel.
Jeg vet ikke hva dere kaller hverandre.
Kan vi ringe restauranten for å høre når de kommer tilbake?
-Kan jeg hjelpe deg? -Jeg heter Larissa.
Mannen min og jeg har flyttet inn i det brune huset rundt hjørnet.
Hei, Larissa. Jeg visste ikke at det var til salgs.
Jeg går rundt og ber om unnskyldning for de to veldig høylytte hundene våre.
Håper du liker blondies med salt karamell.
De er gluten- og meierifrie.
-Seriøst? -Selvsagt.
Ser jeg ut som et monster?
Jeg liker ikke å spørre, men kan jeg låne toalettet?
Ja. Selvfølgelig. Kom inn.
Hei!
Hvor skal hun?
Hvorfor måtte vi komme hit?
Disse porsjonene er en forbrytelse mot menneskeheten.
Man kan mate et senter for hjemløse med det de kaster.
Bare smak, og hvem vet, kanskje du liker det.
-Se! De er like store som ansiktet mitt! -Slutt, du driter deg ut.
Hva er det? Er du redd privatskolevennene dine skal se henne?
Spar meg. Vennene mine kommer ikke hit.
Så, Wilder, hvordan var treningen i morges?
Den var herlig! Jeg klarte endelig en sit-spin.
Fy søren! Bra gjort.
Så...
...må du ha på deg en leotard når du sitter og snurrer?
Kunstløp er en veldig krevende sport, Jo.
Ja. Hva annet enn å kopiere stilen min har du gjort i dag?
-Wilder. -La meg se.
Den begynte med at jeg og doktor Dildo her fyrte av ulovlig fyrverkeri.
Så tok han meg med på shoppingtur, men så slo klokken tre,
og han ble plutselig en drittsekk igjen, så her er vi.
Bli med meg.
Hva faen er det du gjør?
Jeg står opp for meg selv.
Og du er ikke min egentlige far.
Nei, men jeg er faren deres, og vi sier ikke sånt hjemme hos meg.
Hvorfor er du så pinglete? Jeg kjenner deg ikke igjen.
Gi meg litt armslag. Jeg prøver.
Hva handlet den dårlige unnskyldningen om i morges?
Det er som om du ble rik, fikk familie, og nå skammer du deg over meg.
Og du vil at jeg også skal skamme meg, men det gjør jeg ikke.
Jeg liker den jeg er, og jeg liker den gamle versjonen av deg
mye bedre enn denne slappe pikken som står foran meg.
Jeg er den gamle meg, Mac.
Men jeg er også denne meg.
Jeg kan ikke noe for at jeg vokste opp. Livet skjedde, og ja,
jeg forandret meg, men det betyr ikke at jeg skammer meg over deg.
Langt ifra.
Glad i deg.
Og jeg er storebroren din. Ingenting kan endre det.
Dette er galskap, det er ikke til å nekte på.
Men vi skal finne ut av det.
For vi har noe som de fleste aldri får.
En ny sjanse.
Og jeg kommer ikke til å kaste den bort ved å ikke gi deg det livet du fortjener.
Kom hit.
Jeg skal en rask tur på do. Jeg møter deg ved bordet.
Ikke fall nedi.
-Vi må dra. -Hva gjør du her?
-Jeg drar ikke noe sted med deg. -Det må du.
Jeg drar ikke.
Hør på meg, vi fant en vei tilbake til 1988.
-Hva? -Vi må dra i kveld.
-Dette er sjansen vår... -Jeg vil bli her.
Du forstår ikke. Den fremtidige morderdama er etter oss.
Jeg så henne hjemme hos broren din og hun er på vei hit nå.
Hva? Toppkarakter i naturfag?
Herlig! Ok. Fortell meg om skolen.
-Mr. Jonas fikk sparken. -Hva? Hvorfor det?
Beklager, men hvis du vil at de skal overleve, må vi dra nå.
Kom igjen. Vi må skynde oss.
Et bord for én?
Larry, vi kan ikke bare etterlate de to andre jentene her.
De kan fortsatt være i live.
Og ikke kom med noe tullprat om "ting man må ofre i krig".
Tror du jeg vil sette dem i fare?
De ville nok alle vært tryggere ved å bli her.
Hva skal det bety?
At vi ikke har noen gode valg. Det er farlig uansett.
Når vi er ute av vår egen tidslinje, kan vi oppdages av gamlegarden.
Og som du sa, er de 12 år.
Si at det ikke er første gang du legger merke til det.
Jeg mener det. Du har rett, de er barn.
De forstår ikke helt hva de blir involvert i.
Selvfølgelig forstår de det ikke helt,
men de kom seg helt hit på egen hånd, ikke sant?
Og dessuten...
...hva er alternativet?
-Hvor i helvete er de? -De kommer ikke til å rekke det.
Larry sier at overlappet bare er åpent i 10 minutter.
Fy faen.
Pokker.
Et overlapp i tiden...
På tide å dra!
Så du det?
-Det er dem. -Det er Mac og KJ!
Går det greit?
-Vi trodde dere var døde. -Herregud. Idioter.
Vi er nesten framme.
Vi går til overlappet.
Jeg er ikke sint.
Jeg er bare...
...skuffet.
Tekst: Audun Magnus Moss
Kreativ leder Gry Impelluso