Okej. Nu ska jag bara vika den mot baksidan.
Perfekt hörn.
-Vill du göra den här delen? -Ja.
Lyckan med att vika, antar jag.
-Vill du veta din framtid? -Hur fungerar det?
-Titta noga. Penna. -Här.
-Vem vill du gifta dig med? -Äckligt.
Inte just nu, knäppis. När du blir stor.
-Batman. -Du är så dum.
Vadå? Jag beklagar att han inte är Kirk Cameron.
Alla beklagar att de inte är Kirk Cameron.
Vem mer? Vad sägs om killen från Dirty Dancing?
Vi får inte se den för mamma.
-Jag vet. -Vad är det?
-Vad sägs om ALF? -Nej!
-Du ska alltså gifta dig med ALF. -Nej.
Okej. Så här många barn får du.
Ett, två, tre eller etthundra?
Måste jag ha barn?
Framtiden suger.
Vi får se. Det är bara spåkvinnan som verkligen vet.
-Välj en färg. -Rosa.
R-O-S-A. Välj ett nummer.
-Tre. -Ett, två, tre.
Så tråkigt och så sorgligt. Du är den framtida mrs ALF.
Och du kommer att få 100 ALF-bebisar.
Nej! Jag gillar inte ens ALF och jag tror inte att det går att få 100 barn.
Det står så här.
Okej. Din tur. Välj en färg.
Ber om ursäkt för det här.
Helvete!
De senaste 14 åren
har gården varit ett hem för denna viktiga NTK-tillgång.
Mitt uppdrag var underhålla den och ha den redo för uppdraget
-som Heck och Naldo hade kommit hit för. -Vad var deras uppdrag?
Rör den inte.
Förlåt.
Kapseln som förde hit tjejerna från 1988? Det var en livbåt.
Det här är ett slagskepp.
Och du måste köra det.
-Nej. -Jo.
-Så fan heller. Vad... -Du, Erin.
Du måste flyga det. Du är ihopkopplad med det.
Då får du isärkoppla mig.
Tror du verkligen att jag ska köra en gigantisk Transformer?
-Du måste vara helt jävla galen. -Lyssna på mig.
Om vi kan köra det till 1999, så är NTK där.
De kan hjälpa tjejerna att komma hem. De kan avsluta kriget en gång för alla.
Vänta. Är roboten en tidsmaskin?
Jag tar dem inte till en krigszon för nåt hemligt uppdrag.
Jag struntar i hur viktigt det är. De är 12. Minns du 12, Larry?
Det gör jag och det var tufft nog utan att behöva oroa sig
för att bli dödad i ett framtida robotkrig.
Och två, även om de kom tillbaka hem,
hur tar jag mig hem?
Just det. Exakt. Svaret är nej. Så fan heller!
-Larry har rätt. -Tack.
Ursäkta?
Heck eller Naldo sa till mig: "Hitta Underjorden. Hem".
Förstår du inte? Larry är uppenbarligen den underjordiska vi skulle hitta
och roboten är vad som ska ta oss hem.
-Roboten ska till 1999. -Släpp av oss på vägen.
Det är ingen skolbuss och jag tänker inte sabba 1999-uppdraget.
Om vi återvände till 1988,
skulle du inte kunna se till att Heck och Naldo inte dog?
Skulle det inte lösa allt?
-Det är inte så enkelt. -Varför inte då?
Du räddar de två och de kan ta roboten till 1999 och avsluta uppdraget.
Och så kan du och gamla Erin
komma tillbaka till 2019 i den där rymdkapseltidsmaskinen, eller hur?
Det är som du sa, Larry. Jag har nycklarna. Jag är piloten.
Inte du.
Och jag ska...
Jag ska köra hem dem.
Okej, det kanske fungerar.
Det här är jättebra.
Ja.
KJ?
-Vad är det? -Vi måste hitta Mac.
-Vadå? Det måste vi! -Hon lämnade oss.
Hörni, ett ögonblick. Bara så att alla vet,
jag gillar inte "gamla Erin".
Och dessutom har jag ingen aning om hur man kör den där saken.
Hoppas du lär dig snabbt, för vi har en chans att åka ikväll.
Välkommen till Underjorden. Vi åker om sex timmar.
Satan! Är du okej?
Din skit.
-Du kunde ha träffat ögat! -Nästa gång, så.
-Vet du vad som skulle göra dagen bättre? -Vad?
Om du kunde sluta vara så grinig och köpa cigg åt mig.
-Absolut inte. -Kom igen.
Jag är redan död, eller hur? De kommer ju inte att döda mig.
Jo. Och nej, du är inte död.
Det var du som gjorde mig beroende.
-Det gjorde jag inte. -Skitsnack! Kommer du inte ihåg?
Vi var på Nuggets bakgård. Ni höll på med kinesiska kaststjärnor.
Det var en röd Marlboro, du slog mig för att jag inte drog halsbloss.
-Jag var en sån idiot. -Nähä?
Allvarligt. Jag borde inte ha gjort det.
Det är ingen stor grej.
-Jag hade förmodligen gjort samma sak. -Nej.
Nu när jag har barn...
Jag inser hur tuff vår barndom var.
Mycket av det vi fick hantera var oacceptabelt, Mac,
framför allt våldet.
Det vet du väl?
Jag antar det.
Och jag pratar inte bara om pappa. Det var jag också.
Jag borde inte ha mobbat dig.
Jag är skyldig dig en ursäkt.
Det måste ha varit jobbigt för dig. Förlåt.
Om det är nåt du vill prata om, nåt jag har glömt,
om du vill dela dina känslor, så finns jag här.
Du kan berätta vad som helst.
Mac?
Ja, jag antar att det finns en sak.
Jag bara undrar...
När blev du en sån gigantisk bögfjolla?
Det kan man inte säga längre. Det är stötande.
Pappa gjorde många saker fel, det är upp till oss att göra det bättre.
Förlåt. Vad fan kan jag säga då?
Ja, du...
Jävla rövhål är en klassiker. Pissråtta. Skithög. Kukhuvud.
-Bajsätare? -Ja, bajsätare funkar.
I så fall, vet dina tjusiga sjukhusvänner
att du egentligen heter doktor Dildo, den bajsätande pissråttan?
Såklart de gör. Det står ju på alla mina visitkort.
Vet pappa att du är rik?
Han vet att jag är läkare.
Var är han förresten?
Det senaste jag hörde, en husvagnspark i Florida.
Vi pratar inte längre.
Och du döpte ditt barn till Alice, va?
Ja.
När du fick diagnosen, lämnade Alice aldrig din sida.
Och efteråt var hon den enda som fanns där för mig.
Det här är väl äntligen min chans att finnas här för dig.
Nu kollar vi vad det här är.
Det står att den synkar datorerna med mina "vestibulo-okulära reflexer".
Det är din kalibrering. Du ska använda dina ögon och öron
för att återställa systemet när vi hoppar genom tiden.
Du måste se till att hålla oss upprätt när vi återvänder.
Allt annat kan ställas in på autopilot.
Vi kan till och med flyga så.
Flyga?
-Hoppas vi slipper det. -Vad gör den här knappen...
Rör den inte! Herregud.
Det här är en krigsmaskin, okej? Det är ingen leksak.
-Det står att jag laddade missilerna. -Vadå?
-Menar du allvar? -Nej!
Inte alls.
-Det är inte roligt. -Jag bara jävlas med dig.
Inte ens lite roligt. Vet du vad som står på spel?
Ja, det är mänsklighetens öde. Jag fattar.
Du måste lyssna på mig i två sekunder.
Jag förstår att det här är nåt abstrakt för dig, men inte för mig.
Och om du sabbar det
och råkar trycka på fel knapp, så dör vi allihop.
Okej?
Okej.
-Jag ber om ursäkt. -Det borde du.
Är du redo att börja bete dig som en vuxen igen?
Fantastiskt.
Då går vi över till handsken. Stick in handen och rör på den.
Herregud, det är fantastiskt.
Du ska bara behöva använda den om vi måste köra manuellt, som
om vi skulle landa i en byggnad.
-Landa i en byggnad? -Det är osannolikt men, ja.
Vi borde ändå klara oss, förutsatt att du är en hyfsad pilot,
vilket kanske känns som, jag vet inte,
en orealistisk förväntan för tillfället.
Det var snyggt gjort.
Jag måste svara, Larry.
Vi kommer definitivt att dö.
Jag vet, förlåt, jag missade det. Jag bara...
Jag borde ha ringt dig, men jag har varit väldigt upptagen.
Jag står i ditt vardagsrum just nu.
-Va? Åkte du till huset? -Ja.
Eftersom du inte kom för att sälja vår mammas hus
och vägrar svara när jag ringer.
Jag körde hela vägen från Columbus
och du kunde inte ens köra fem minuter till mäklarens kontor.
Vad är det?
Var är du?
Det är lite svårt att förklara.
Har du problem?
Bara berätta. Jag kommer till dig.
-Nej. Larry skulle inte gilla det. -Vem är Larry?
Berätta var du är annars ringer jag polisen.
Okej. Vänta ett ögonblick.
-Du, Larry, vad är din adress? -Vadå?
Barnet kom in i går kväll och vi hade ett kort möte
innan en familjemedlem kom och jag överlämnade henne i hans vård.
Jag förstår, men filen är ofullständig,
och vår avdelning kan inte tillåta att det hamnar mellan stolarna.
Ja, självklart. Det är bara att så vitt jag kan förstå,
är det en mycket komprometterande situation,
för en av våra läkare.
Jag vill inte skapa problem för nån, det vet du,
men jag måste slutföra filen, eller hur?
Du kan väl ge mig en adress,
så kan jag åka dit för en diskret uppföljning.
Oss kolleger emellan.
Hej, Glenn, kan du...
Kan du ge mig lite information om doktor Coyle?
Jag är sedd och jag är värdig.
Känslomässigt kommer jag att vinna. Och i mitt liv...
Jag ska vinna.
Hej, vad...
-Vad gör du här nere? -Missy ska ju komma hit.
-Är hon läkare nu? -Nej, pilot.
Helikoptrar. Armén betalade för hennes utbildning.
Det var otippat.
Japp. Hon är en riktig hjälte.
Men bli inte för uppspelt. Hon får inte se dig.
Hon tror redan att jag är knäpp.
Det är bara bra att ni får en chans att ordna upp allt.
Vi ordnar inte upp nåt.
Vi håller bara på att avsluta saker med huset.
Men du måste försöka.
Man kan inte radera 20 års förbittring på en eftermiddag.
-Tjugo år? -Du gör mig stressad.
Gå bara...
Gå bara härifrån, okej?
Minns du inte när vi av misstag klämde Missys fingrar i bildörren
och hon inte blev lugn förrän vi sjöng låten med svärord på mandarin.
Nej.
Okej.
Du behöver bara hitta vuxenversionen av det.
Det finns ingen vuxenversion av det.
Dessutom är inte Missy samma person som när du kände henne.
Vad menar du?
Hör på...
Det är inte roligt att berätta det här, men...
Missy fanns inte där för oss när mamma blev sjuk.
Det är mycket att ta in
och jag lovar att vi kan prata om det sen, men just nu
vill jag att du går upp och håller dig undan.
Vi får inte sabba det här.
Okej?
-Okej. -Bra. Kom, nu går vi.
Mr Larry.
Ursäkta mig, mr Larry?
Innan du blir arg, så har jag nåt till dig.
-Bongotrummor? -Det är inte...
Det angår inte dig. Du har 10 sekunder.
Ända sen vi bestämde att åka tillbaka till 1988,
har jag spårat alla händelser från när vi åkte.
Alla NTK-möten, inklusive tider och platser.
Jag har nog hittat vår optimala ingångspunkt.
-Visa mig. -Okej.
Det var här allt frös och himlen blev rosa?
Ja.
Det är vad som händer när Gamla klockan raderar människors sinnen
och "fixar" allt. Det kallas tvättning.
Tvättning.
Det är inte bra.
Varför raderades inte våra sinnen?
Jag vet inte. Ni måste ha undvikit strålen.
Deras fångstmekanism är ljusbaserad, åtminstone efter vad vi förstår.
Själva raderandet av sinnena sker på deras kommandoskepp.
-Tack för det här... -Tiffany. Tiffany Quilkin.
-Tack, Tiffany. -Varsågod.
Smart unge.
Jag kommer att kunna se henne härifrån.
Ska du inte hålla dig undan?
-Din syster kanske bara är en bitch. -Hördu!
Vadå?
Du ställer redan till ditt eget liv, ställ inte till Missys också.
Är det därför du inte vill se dig själv?
Jag vet inte.
Men allvarligt.
-Jag bryr mig bara inte. -Så du bryr dig inte...
Det är omöjligt.
Det är inte omöjligt, för jag bryr mig inte.
Om min mamma fick sin vilja igenom, så blev jag precis som hon ville.
Och det behöver jag inte se.
Jag hatar detta rum.
Vad gör du? Du sa precis att jag skulle hålla mig undan.
Jag kan hitta Mac.
Verkligen?
Jag använde Larrys dator och hittade hennes brors adress,
som gamla du visade oss.
Kan man göra det?
Ja, det finns kartor och allting. Det är helgalet.
Jag är tyst om du är det.
Jag har funderat på hur vi ska få det här att fungera,
att göra dig till en permanent medlem av familjen.
Om ett par veckor kommer vi att få dåliga nyheter om Jos mamma.
Hon får ett otäckt återfall och försvinner,
och sen ska jag prata adoption med Jennifer.
Adoption?
Skulle du bli min pappa?
Det är konstigt.
Ja, det är det, men det kommer inte alltid att vara det.
Vi vänjer oss vid det.
Snart nog kan vi skriva in dig här på Buttonwood.
Vi skaffar dig en privatlärare som kan hjälpa dig att komma ikapp.
Vi hittar några extrakurser åt dig.
Det låter verkligen som en massa jobb för en död person.
Du är inte död. Jag vill att du slutar säga det.
Okej, pappa.
Hejsan. Jag vill att ni ska träffa nån.
-Det här min kusin. Min syssling... -Varför har hon på sig min skinnjacka?
-För att jag lånade henne den, vännen. -Förlåt.
Du kunde ha frågat.
Hoppa bara in i bilen, så kan vi prata om det.
Hej. Jag heter Alice.
Hej.
Okej. Hoppa in.
-Hur var det ni träffades nu igen? -Du vet, vi...
Det är roligt, vi stötte på varandra och så slog det gnistor.
Man kan säga att jag
tog henne med storm.
-Ja. -Jag älskar dig.
Jag älskar dig, Larry.
Ja. Tack.
Så jag antar att du vet allt om vår mammas död då?
-Såklart han gör. -Han kan inte svara själv?
Jo, visst kan jag det.
Jag skulle bara vilja säga...
Det låter som att hon verkligen kämpade.
Jag låter er två tjejer prata. Det var så trevligt att träffa dig, Misty.
-Missy. -Just det, Missy. Förlåt.
För helvete!
Herregud! Så du är en jävla moppetjuv!
De där jävla ungarna!
Tar han dina pengar?
Nej!
Han är min pojkvän.
Är det verkligen så konstigt att jag har en pojkvän?
Varför förhör du mig? Jag är vuxen. Jag gör vad jag vill.
Tar du fortfarande dina mediciner?
-Frågar du mig verkligen det? -Det är en berättigad fråga.
Ja, Missy, jag tar mina mediciner.
Jag tar också bokstavligen hand om allt annat,
som att packa ihop vårt familjehem
utan att be dig lyfta så mycket som ett finger.
Nu har du gömt dig nån gård med en man som helt klart är instabil,
-och du kom inte ens i morse. -Det är vad det handlar om.
Pengarna för huset.
Du vet att det inte handlar om det.
Gör jag det?
Jag behöver hjälp.
-Vad fan gör du här? -Förlåt, jag måste...
-Jag måste prata med dig. -Jag sa åt dig att hålla dig undan.
Jag...
-Jag glömde min väska. Kan du... -Visst.
Tack.
Missy, det har...
Det har varit ett tufft år.
Jag önskar att du hade sagt nåt.
Nej, du har barn och karriär och en man.
Det var inte nödvändigt att vi båda skulle gå igenom det.
Jag bad dig inte att skona mig, Erin.
-Är du arg för det? -Nej. Bara det att jag
aldrig har bett dig vara martyr.
Jag är ingen martyr, men mamma behövde vård dygnet runt.
-Tro mig, jag gjorde dig en tjänst. -En tjänst?
En ganska stor en, om du frågar mig.
Så jag antar att du vill ha ett tack då?
-Det sa jag aldrig. -Du behövde inte.
Det är det du väntar på, så här är det.
Tack, Erin,
för att ha berövat mig en relation med min mor under hennes sista år.
Hur kan jag återgälda dig?
Missy... Kom igen. Det var aldrig min mening att göra det...
Det kvittar vad du menade. Det är gjort.
Herregud, självklart är du inte där du ska vara.
Förlåt.
Du vet din vän? Hon som snodde min moppe?
Du kommer antagligen inte få se henne igen.
Jag försökte stoppa henne, men ingen lyssnar...
Den Gamla klockan dödar tidsresenärer. Förstår du det?
Ja,
men jag vill inte att hon ska dö.
Jag vill inte att nån av oss dör.
Förlåt. Jag borde inte ha skrikit åt dig.
Ni har bara några timmar på er och jag är bara rädd.
Det är okej.
Vill du se nåt coolt?
-Okej. -Okej, ja.
Jag måste ha varit ett par år yngre än du när min farfar berättade för mig
-att jag inte skulle få nåt gratis. -Vad betyder det?
Radakowskis bondealmanacka. Det är i grunden en bibel
om varje detalj om väderförhållandena här på gården.
Om farfar inte hade hållit mig här
och tvingat mig att skriva ner varje
lätt bris och tråkigt duggregn,
så hade jag aldrig blivit förberedd på att göra det här.
Jag förstår ingenting av det.
Jag har kodat informationen för att hålla den säker.
Koordinater som visar exakt var och när "vecken" visar sig.
-Vänta. Vad är ett "veck"? -Tidsresornas hemliga bakvägar.
Och vi tog en av dem hit?
Den här är den stora grejen. Den öppnar om bara några timmar.
Där ute på fältet. Och jag har väntat
länge på det här.
Jag lade så mycket tid på att hata den här gården
och min farfar och ansvaret och majsen.
Men det handlade aldrig om majsen.
Det är som att du var utvald.
Det var jag.
Jag kanske också är utvald.
Kanske det.
Kan jag hjälpa dig?
Förlåt, jag var bara...
Jag letade efter min vän och hon är inte...
-Kimberly? Nej. Förlåt, jag menar, Jo. -Ursäkta, jag...
Jag glömde att hennes vänner kallar henne Jo.
Just det. Jo...
-Bor hon här? -Ja,
men just nu är hon på Chili's med sina kusiner.
Vill du komma in och vänta på henne?
Kanske ta ett glas vatten?
De borde komma snart.
Okej. Ja...
Okej. Kom med.
Är du hungrig? Jag kan göra grönkålschips.
Vad är grönkålschips?
Vet du vad? Du har rätt. Det är en fruktansvärd idé.
Så du körde hela vägen ut hit?
Ja.
Jo och jag bråkade.
Och jag mådde riktigt dåligt över det. Jag ville be om ursäkt,
men när jag åkte dit, så hittade jag henne inte.
Det är snällt av dig att komma hela vägen hit
speciellt med tanke på hennes familj.
Hon kommer bli glad över att se ett välbekant ansikte.
Hon är en modig unge. Och jag är glad att hon har en flickvän som du.
Va?
Nej. Jag är inte hennes flickvän, nej.
Vi är bara vanliga vänner. Du vet, normala vänner.
Vi är inte ens så nära vänner. Det är inte så. Vi är inte...
Det var det jag menade. Bara en tjej, som är en vän.
-Ja. -Men lyssna inte på mig. Jag är gammal.
Jag vet inte vad ni kallar varandra nu.
Tror du att vi kan ringa Chili's för att höra när de kommer?
-Kan jag hjälpa dig? -Jag heter Larissa.
Min man och jag har precis flyttat in i huset runt hörnet.
Hej, Larissa. Jag visste inte ens att det var till salu.
Jag går bara runt och ber om ursäkt för våra två mycket högljudda hundar.
Jag hoppas du gillar kolarutor.
De är gluten- och mjölkfria.
-Verkligen? -Såklart.
Tror du att jag är nåt slags monster?
Jag hatar att fråga, men kan jag låna toaletten?
Ja, visst, självklart. Kom in.
Hallå!
Vart ska hon?
Varför måste vi gå hit?
Portionsstorlekarna är ett brott mot mänskligheten.
Man kan ge ett helt härbärge mat med det de slänger.
Smaka bara, vem vet, du kanske gillar det.
-De är nästan lika stora som mitt ansikte! -Sluta, du skämmer ut dig.
Är du rädd att dina privatskolekompisar ska se henne?
Mina vänner skulle aldrig gå hit.
Så, Wilder, hur var träningen i morse?
Det gick bra, jag lyckades med min sittpiruett.
För tusan! Så ska det låta.
Så...
Måste man ha en leotard när man sitter och snurrar?
Konståkning är en mycket krävande sport, Jo.
Ja. Vad har du gjort idag, förutom att sno min stil?
-Wilder. -Få se.
Det började med att jag och doktor Dildo sköt olagliga fyrverkerier.
Sen var vi på en shoppingrunda, men så slog klockan tre,
och plötsligt förvandlades han till jävla idiot, så här är vi.
Kom med mig.
Vad fan gör du?
Jag står upp för mig själv.
Ifall du har glömt, så är du inte min pappa.
Nej, men jag är deras pappa, och vi pratar inte så med varandra.
Varför är du så mesig? Jag vet inte ens vem du är nu.
Ge mig en chans. Jag försöker.
Vad handlade den där skitursäkten om i morse?
Du blev rik, skaffade familj, och nu skäms du för mig.
Och jag tänker inte må dåligt över den jag är.
Jag gillar den jag är, och den gamla versionen av dig
så mycket bättre än den mesiga skithögen som står här nu.
Jag är mitt gamla jag.
Men det här är också jag.
Jag kan inte hjälpa att jag blev vuxen. Livet hände.
Jag har förändrats, men det betyder inte att jag skäms för dig.
Långt ifrån.
Jag älskar dig.
Och jag är din storebror. Ingenting kan ändra på det.
Det här är skitgalet, det går inte att komma ifrån.
Men vi ska reda ut det.
För vi har nåt som de flesta aldrig får,
en andra chans.
Och jag kommer att göra allt för att ge dig det liv du förtjänar.
Kom hit.
Jag ska bara gå på toan. Vi ses vid bordet.
Ramla inte i.
-Vi måste gå. -Vad gör du här?
-Jag går ingenstans med dig. -Du måste.
Jag åker inte.
Vi har hittat en väg tillbaka till 1988.
-Va? -Vi måste åka ikväll.
-Det är vår enda chans. -Jag vill stanna här.
Du förstår inte. Mördaren från framtiden jagar oss.
Jag såg henne hemma hos din bror och hon är på väg hit nu.
Vad? Ett "A" i naturvetenskap?
Okej! Så berätta om skolan.
-Mr Jonas har fått sparken. -Va? Varför då?
Jag är ledsen, men om du vill att de ska leva, måste vi gå nu.
Kom. Vi måste skynda oss.
Är du ensam?
Vi kan inte bara lämna de andra två tjejerna här.
De kan fortfarande vara vid liv.
Och jag vill inte höra nåt skitsnack om "krigsoffer".
Tror du att jag vill utsätta dem för fara?
Det skulle nog vara säkrare för alla att stanna här.
Vad ska det betyda?
Det finns inget bra val här. Allt är farligt.
När du och jag är utanför vår tidslinje kan vi upptäckas av Gamla klockan.
Och som du sa, de är 12.
Säg att det inte är första gången du märker det.
Jag menar allvar. Du har rätt, de är barn.
De kan inte helt förstå vad de ger sig in på.
Naturligtvis kan de inte helt förstå det,
men de kom så här långt på egen hand, eller hur?
Och dessutom...
Vad är alternativet?
-Var fan är de? -De kommer inte att hinna.
Larry säger att vecket bara är öppet i tio minuter.
Satan.
Fasen.
Ett veck i tiden...
Dags att åka!
Ser du det?
-Det är de. -Det är Mac och KJ!
Mår du bra?
-Vi trodde att du var död. -Era idioter.
Nästan framme.
Vi är nästan framme. Vi går till vecket.
Jag är inte arg.
Jag är bara...
Besviken.
Undertexter: Monika Andersson
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson