Už teď jste nejstarším prezidentem v historii
a já vzpomínám na prezidenta Kennedyho, jenž během Kubánské krize
nespal několik dní.
Je snad nějaká pochybnost, že byste za takových okolností fungovala?
Rozhodně ne. Věk se nestane tématem této kampaně.
Nebudu z politických důvodů zneužívat
mládí a zkušeností svého soupeře.
Erin Tiengová, nechala jste se slyšet, že vaše matka a Missy vás potřebují.
Promiňte, že jsem si to zjistil, ale to Missy neřekla.
Správně. Missy řekla, cituji:
„Neprosila jsem, abys byla mučednicí.“
To není fér. Poté, co otec zemřel, nám nikdo nezbyl.
Má matka neuměla ani vyrovnat šekovou knížku.
Matka si vás posadila a řekla:
„Erin, potřebuji, abys ses o nás navždy starala“?
-Nikdo jiný tam nebyl. -A teď jsi mrtvá.
-Cože? Jsem přímo tady. -Jsi mrtvá, Erin.
Stála jsi a pozorovala, jak se to děje, stejně jako vše ostatní ve svém životě.
-Tehdy jsi byla potřebná. -Ne.
Nemohla jsem nic dělat.
Hej, Erin! Probuď se.
Jsme tady.
Probuď se. No tak.
Musí to být někde tady.
-Nic tu není. -Je toho tady spousta.
Tohle je nákladní dvůr továrny,
myslím, že Brandmanovi sem moc nechodí.
Mac, všechno je tady zavřený stejně jako v roce 2019.
Tak co, nebo spíš kdo tu ještě je?
Co to sakra je?
-To je to místo. -Jsi si jistá?
Co se děje? Ty musíš být malá Tiff.
Jen Tiff.
-Jsi Velký Tony? -Heslo.
Dejte sem ruce.
Co s nima budeš dělat?
Hudba a světla byly šílený.
Panebože!
Dáte se rovně chodbou a pak doleva.
Do prdele, co to je?
Holky od novin
Dobře. Počkej tady. Půjdu na pódium, abych se našla.
Tvůj nos.
-Do prdele! -Jsi v pohodě?
Ruce pryč, psychouši!
Jsme v pohodě.
-Žádnej toaleťák. -Tak to je nechutný.
Pardon.
-Ani neteče voda. -Tihle lidi jsou zvířata.
Zkurvená K.J. Má štěstí, že jsem se držela.
Vytřela bych s ní podlahu.
Co je s ní?
V jednu chvíli se na mě vrhne a zachraňuje mě,
další mi dává pěstí.
Ta holka je šílená.
Hele, poslouchej mě. Všechno to zvládáš jako hrdina.
-Mac... -Ne, myslím to vážně.
Rocky Balboa se musí srovnat
a vyžehlit si to u nás ostatních.
Máme dost problémů
i bez toho, že když má zrovna nějakou potíž,
-Mac? -Teď si se mnou nezačínej.
Můžeš se podívat dolů?
Ne.
Jo.
Vypadáš skvěle.
Chtěly jsme být opatrné.
Nepřitahovat pozornost Staré hlídky k našim budoucím já.
-Pořád chceme být opatrné... -Hele. To je v pohodě.
Oni si neuvědomili, že vás je víc než dvě,
a to je přesně tolik těl, kolik našli,
takže odjeli a neuvědomili si, že jste tady.
Jo. Asi jo.
Neznamenalo by to pak, že už po vás nejdou?
Jo.
Asi jo.
Bereš to opravdu v pohodě. Musím přiznat, že je to trochu šok...
V pohodě? Asi jo.
Současné teorie kvantové geometrie časoprostoru
naznačují, že náhodně překonané červí díry v čase existují,
takže dává smysl, že jste se sem musely dostat skrz červí díru.
To je divný.
Hej, musela jsi toho zažít hodně.
Vypadáš unaveně. Chceš jít spát ke mně?
Jo. Ale musím najít ostatní holky, se kterými jsem přišla.
Jsou ještě další cestovatelky v čase?
Tady je!
-S těmi světly jsi zaválela, Tiff. -Jsi nejlepší, Tiff.
Zatím, Tiff.
Je opravdu těžké uvěřit, že se z tebe skutečně stalo tohle.
Jo.
Vypadá dost excentricky, co?
Ne. Jsi duší večírku.
Tvé budoucí já je fakt cool.
Moje malé chudinky cestující časem.
Pojďte sem.
Všechny, no tak.
No tak.
Ty taky.
Uložíme vás do postele.
Pěkně. Jako maminka.
Jo. Ale lepší.
Líbí se ti?
Je to... cool.
Není to, co jsi čekala?
Jsem jen zmatená, proč jsme pořád v Stony Streamu.
Jo. Já vím, kde se to v tobě bere.
Ale od doby, kterou si pamatuješ, se toho hodně změnilo.
Hodně. Uvidíš.
Jsem si jistá.
Počkej, je tohle... Pronášely jsme řeč na promoci?
-Opravdu tě to překvapuje? -Ani ne.
Zítra. Je pozdě. Potřebuješ se vyspat do růžova.
-Promiň. -To je v pořádku.
Budu na futonu.
Jsi si jistá? Můžu je přesunout.
Přísahám. Sladké sny.
Hele, K.J.?
Myslíš, že jí můžeme věřit?
Myslíš, jestli můžeme věřit tobě?
Zapomeň na to.
Zapomenuto.
Máš hlad?
Příšerný.
Hele, kde je K.J.?
Říkala, že potřebuje na vzduch.
Šla jsem na trh.
Vzpomněla jsem si, že jsme mívaly rády borůvkové sušenky
bez polevy.
A rýžové krekry...
Jsi nejlepší.
Včera v noci jsem přemýšlela
a mám teorii, která by mohla vysvětlit,
jak jste cestovaly v čase, proč si z toho nic nepamatuju
a jak bychom vás mohly dostat zpět.
-Máš teorii? -Jo.
-Myslím, že jsem na to kápla. -Kápla?
A tohle všechno víš, protože jsi nějaký taneční DJ?
Ne, předpokládám to, protože jsme obě chodily na MIT.
Taky designuji světla.
Massachusettský technologický institut?
Káplas na to.
Viděly jste K.J.?
-Šla se projít. -Říkala, že si potřebuje vyčistit hlavu.
Dala jsem jí čisté oblečení a nějaké peníze pro případ, že by chtěla koblihu.
Nejsem si jistá, jestli by tam venku měla být sama.
Co když se Stará hlídka vrátí?
Uklidni se, je to v pohodě. Že jo?
Absolutně. Všechny jste cestovaly v čase, jsem si jistá, že zvládne
sedět pár minut na lavičce.
Dobrý. Možná se sakra konečně uklidní.
FILMOVÝ MARATON STANLEYHO KUBRICKA
Mohu vám pomoci?
Jo. Ráda bych viděla Kubricka.
Dobře. Před 20 minutami jsme začali promítat 2001: Vesmírnou Odysseu.
Dobře. Díky. Promiňte.
Zmeškala jsi jen opice.
Pořád ti můžu prodat lístek, jestli to chceš vidět.
Dobře, jistě.
Opravdu si padly do noty.
Tiff byla do sebe vždycky zamilovaná.
Zrovna se potkaly. Dej tomu čas.
Procházela jsem Larryho dokumentaci a zdá se, že zaznamenal
každý lokální výskyt otevření červí díry,
které jste zřejmě využily k cestování v čase.
Přišla jsi na to, kdy se objeví další?
Tvé mladší já nemá tušení.
Chybí mi jen několik klíčových dat, abych rozluštila datum a místo.
Jo, čísla by to mohla znova podělat, Larry.
Ne.
Počkej, to je ono. Larry by nám mohl říct, co ještě chybí.
-Je mrtvý. -Ne, není. Ne teď.
Opravdu o tom teď mluvíme?
-Musíme jít na tu blbou farmu. -Blbej nápad.
V žádném případě by ho Erin neměla znovu vidět.
A ty by bys ho taky neměla chtít vidět po tom, co z tebe udělal idiota.
Vezmi to zpátky, nejsem žádnej idiot.
Dobře, všichni klid.
Můj nápad je to nejlepší, co teď máme, a ty to víš.
Cestou do roku '99 je Larry asi jediný způsob, jak zjistit
místo dalšího přehýbání.
A pokud vy dvě nemáte lepší nápad...
Ten chlápek je magor.
-Co se děje? -Neřekla jsem...
-Zlato. -Říkalas, že mě hodíš do práce.
Jo, něco se stalo.
Jsem teď zrovna zaneprázdněná.
Co? Hlídáš děti?
Myslela jsem si, že bys mohl jet autobusem nebo tak něco.
No, tak v pohodě. Díky.
Jsi nasraná, protože jsem včera nepřišel.
Jestli myslíš, že přemýšlím nad tím, kde jsi včera byl...
Kde je farma?
Asi 20 minut po silnici číslo 183.
Dobře, jdeme.
Hele, počkej. Jaká farma?
Musíme jet po Wembley a pak po dálnici až k silnici 183.
Takže obchod máme cestou.
Super.
Budete tu v pohodě?
Předpokládala jsem, že jet nechcete.
Jo. Nechci jet.
Skvělý. Ovladač na televizi je na stereu.
Na stereo ani herní konzoli nesahejte.
Jídlo je v lednici. Jdeme.
-Chceš hrát videohry? -Jo.
Ten chlap celkem smrděl.
Takže pracuješ v obchodě s deskama?
Jsem špičkový dealer starých vinylových desek.
A přijdu o půl hodiny pozdě.
Je tu na mě snad někdo naštvaný?
No tak, vždyť víš, že jsem to s tou včerejší nocí tak nemyslel.
-Zavoláme si večer? -Uvidíme.
Víš, že se na mě nedokážeš dlouho zlobit.
Proč se před ním chováš takhle?
Jako jak?
-Hloupě? -Jo.
Vlastně to hraju docela chytře, když se nad tím tak zamyslíš.
Byl nasranej a já jsem se to snažila vyžehlit.
Tím, že to nejsi ty?
No, časem se naučíš, že je vlastně celkem chytrý
se někdy chovat určitým způsobem, abys dosáhla toho, co chceš.
Co od něj chceš?
Až budeš starší, tak pochopíš.
Zkrátka je lepší, když některé věci necháváš být.
Jednoduché, však víš.
Mám míň trápení, když na něj nemusím zas tolik myslet.
Ale je to tvůj přítel.
Jak tohle může být skutečný vztah?
No, to zrovna není.
Rozhodně bych ho nenazývala „přítelem“.
Russ a já jsme úplně rozdílní.
Zaprvé, je jak mouchy snězte si mě. Nulové ambice...
Jo, pořád žije v Stony Streamu.
Tyhle hřebíčkové cigarety jsou nesmysl.
Haló.
Haló?
Haló!
Je tam někdo?
Haló?
Já jen...
Chtěla jsem slyšet její hlas.
Chápu.
Chceš zavolat Dylanovi?
Váš dům je nejspíš stále tady. Mohla bys zavolat i rodičům.
I kdybych s otcem už nikdy nepromluvila, bylo by to moc brzy.
A Dylan je nejspíš na lékařské fakultě.
Dost pochybuju, že by se vrátil domů na léto.
A co tvé budoucí já?
Co s ním?
Dylan ti o tobě v roce 2019 musel něco říct.
Jo.
Vím jen, že...
Já jsem taky na lékařské fakultě...
ale na té pro zvířata.
Veterinární škola?
Jo, přesně tak.
Zřejmě chci pomáhat zvířatům nebo tak.
-Je na Floridě. -Páni.
Takže se z tebe stal taky někdo super.
Mám z tebe radost.
-Máš štěstí. -Neřekla bych, že mám štěstí.
Hele.
Dostala jsem šílenej nápad.
Tohle je dost blízko.
Myslíš, že tam uvidíš sebe v roce 1999?
Doufám, že jo.
Někdo musel držet mámu a Missy od sebe, aby se nezabily.
Tak jaký veterinář se z tebe stal?
Víš, jak to chodí.
Nejdřív tě učí, jak se starat o různá zvířata.
Koně jsou tak trochu moje specialita.
Chodím za nimi do všech možných stájí.
Ale mám i vlastní ordinaci, kam mohou přijít,
zatímco se starám, aby se uzdravili.
-Na Floridě? -Ne, to je po škole.
Myslím, že můj bratr mě rád navštěvuje i s holkama,
aby si mohly přijít pohladit koně, dát jim mrkev a tak.
-Budu venku. -Dobře, hned přijdu.
Vypadá opravdu dobře.
Vypadá. Nenech se tím ale oklamat.
Missy jí vůbec nerozumí
a nejspíš teď každým dnem odejde.
A máma onemocní.
Děkuju.
Děkuju, ráda tě zas vidím. Vypadáš tak dobře.
Připravíme to teď tady a pak uvidíme, co máme.
Perfektní.
Člověče, tohle je fakt těžký.
Vždycky se zdá, že se svět zastaví, když nejsi poblíž.
Ale on se točí i bez tebe.
A je to fakt na prd.
-Podívej, jak jsi krásná. Jsi tak milá. -Díky.
Hodně věcí se děje pod povrchem.
-Chceš odsud vypadnout? -Ne.
Můžeme ještě chvíli počkat.
-Bude to v pohodě. -Jo.
-Buď v pohodě. -Já vím.
Zdravím. Jak to jde?
Můžu vám nějak pomoct?
Nechci si s vámi hrát na schovánanou.
-Prosím? -Jsme z Odboje STF.
Jo, asi jste si spletli dům, takže...
Uklidněte se, nám můžete věřit.
Víme o Heckovi a Naldovi a červí díře.
Vlastně znám půdorys každé budovy tady na farmě
a vás znám taky.
-Přišla z budoucnosti. -Je tam někdo?
Vydrž, babi. Jdu jen pro nářadí do stodoly.
-Dávej pozor. -Jasně. Hele!
Hele! Nemůžete jen tak...
Tam nechoďte!
Ještě to tu samozřejmě není.
Jak se teď dostaneme domů?
Co hledáte?
Stejně byste mi nevěřil.
-Vy dvě mi musíte říct... -Víte, co to je?
-Přesně takový mám. -Oprava, to je on.
-Vy jste opravdu z budoucnosti. -Jen ona.
Můžu to vidět?
To je můj rukopis. Je tu tolik záznamů.
Podívej se na tohle. Panebože, kolik let práce to je?
Dvacet a nějaký drobný.
Zatím mám zapsaný jen dvojí přehýbání.
Tohle je přehýbání, při kterém jsem poprvé potkal bojovníky STF.
Hecka a Nalda, znáš je?
-Ano. -Tady tohle,
to je když mě infiltrovali do Odboje.
Abych čekal na další rozkazy.
-Jsi nový člen. -Už tak 18 měsíců, ale asi...
Myslím, že se toho stane mnohem víc.
-To sakra určitě. -Larry, potřebujeme vaši pomoc.
Jak poznám, že to není jen léčka,
kterou upekla Stará hlídka?
-Protože jsme vás neodpálily. -Potřebujete můj kód.
Vy mi ten kód dáte, protože mi ho opravdu dlužíte.
-Jak to myslíš? -Zradil jste mě a mé kamarádky,
čtyři dvanáctileté dívky.
A pak, když jste slíbil, že nás odvezete domů,
nechal jste nás tady v roce 1999
a jedna žena zemřela.
-Někdo zemřel? -O tohle jsme se neprosily,
ale teď jsme tady, v náhodném čase, který není náš,
a kdo ví, jestli se někdy vrátíme domů. A to všechno kvůli vám.
Takže nám dejte tu šifru, protože znovu vás vidět,
a ještě ke všemu vás žádat o pomoc,
mi nedělá dobře na žaludek.
Dobře, postupujte podle téhle rovnice
a dekódujete souřadnice.
Ne, já jsem hodnej chlap.
-STF byli hodní. -Hele, nevím, kdo jste v roce 2019,
ale teď mi přijdete... v pohodě.
Jsem. Opravdu jsem.
A teď máte tu moc něco změnit k lepšímu.
Děkuji.
To vám neudělám.
Už to znovu neudělám.
Nikomu neublížím a udělám, co budu moct, aby se to už nikdy nestalo.
Doufám, že je to pravda.
Larry, drahoušku. Kde jsi?
Už jdu, babi.
Jak se s vámi znovu spojím, když budu potřebovat?
Nebudeš.
Jsme v telefonním seznamu jako Tiffany Quilkinová.
Myslím, že některé věci se nikdy nezmění.
Stony Stream pořád rozvěšuje ty posraný dekorace.
Ty to nechápeš.
Co je tu k pochopení?
Zkrátka když víš, kdy opravdu zemřeš.
Tak to s tebou zamává.
Když na to začneš trochu zapomínat,
tak se ti to pak připomene...
Nemůžu si pomoct, ale přemýšlím...
Jaký to má smysl?
Aspoň máš hodně let před sebou.
Už to pro mě nebude lepší, Mac...
Samozřejmě, že tomu nemůžeš rozumět.
Máš před sebou celou vzrušující budoucnost.
S bratrem a staneš se veterinářkou,
uvidíš dospívat své neteře.
Ježíši! Můžeš už držet hubu?
Co chceš? Chceš zoufalou budoucnost středního věku?
To zní skvěle.
Hele, už vím.
Co prostě v roce 2019 nenasedat do toho zasranýho robota
a nevyhodit si zadek do vzduchu?
-Problém vyřešen. -Ty jsi taková kráva.
Ale nepovídej, chytráku.
Ty a K.J. jste se opravdu našly.
Jdi do hajzlu.
Vezmu si bonbón.
Ahoj.
Ahoj, super. Přišla jsi! Páni, byla jsi tu celý den?
-Ne, přišla jsem až na poslední. -Proč sis k nám nepřišla sednout?
Přišla jsem pozdě a nechtěla jsem vás obtěžovat.
Jak se ti to líbilo?
Víš, nejdřív jsem byla trochu zmatená, ale pak jsem prostě...
-Přestala jsem nad tím tolik přemýšlet. -Jo.
A poslouchala jsem hudbu
a sledovala, co se dělo na plátně, a bylo to krásné.
Je to film, co se nedá chápat logicky,
musíš se nechat tím zážitkem pohltit...
-Jo. -...chápeš?
Kdy jsi to zjistila?
Zjistila co?
Já nechci... jen...
Kdy jsi zjistila,
že jsi někdo, komu se líbí...
filmy.
Jako tyhle,
chci říct, jak jsi poznala,
že jsi někdo, kdo se takto cítí ohledně...
Filmů?
No...
Dobrou zprávou je, že každý se posouvá svým vlastním tempem,
což může být někdy zdrcující,
ale každý člověk má svou vlastní cestu, víš?
Mnoho lidí to zpočátku nepochopí,
ale najednou najdeš film, se kterým se skutečně ztotožníš,
a je to opravdu skvělý pocit.
Snaž se tomu naslouchat.
Hele, nechceš s námi zajít kousek odsud na kafe?
K.J. a já jsme přemýšlely, že Barryho Lyndona vynecháme.
Musím jít.
-Ahoj. -Ahoj.
Jsem na tebe pyšná.
Chudák chlap se prakticky skoro rozbrečel.
Jsem na nás pyšná.
Zvládly jsme všechno, co jsme si předsevzaly.
Závěrečný projev našeho ročníku, absolventka MIT.
No, technicky vzato jsme nepromovaly.
Počkej, cože? Tomu nerozumím.
Říkala jsi, že jsi chodila na MIT. To jsi říkala.
Chodily jsme tam, ale prostě...
-nechaly jsme toho v druhém ročníku. -Skončily jsme?
Panebože. Skončily jsme.
MIT není takový, jaký myslíš, že je.
Neměly nás tam co naučit.
Když jsem tam poprvé přišla, byla jsem uchvácená.
Pamatuji si na prohlídku kampusu s mámou.
Bylo to pro mě všechno. Ale pak přišla realita.
Ty pohledy, komentáře, a navíc, bylo to tak úzkoprsé.
Nebyl tam žádný prostor pro originalitu.
Všechno se dělalo jen jedním způsobem a já už jsem to pak nemohla dál snášet.
Fungovalo to pro Stevea Jobse a Billa Gatese, tak proč ne i pro mě?
Přijde ti, že tohle funguje?
To teda sakra funguje.
A upřímně mě začíná urážet, že se tváříš, že ne.
Říkám přesně to, co chci. Dělám na vlastních projektech.
Jako třeba?
Jako třeba internetový vzdělávací startup,
co se teď snažíme spustit.
Chystáme se prolomit bariéry a změnit myšlení
způsobem, jaký tu nikdy ještě nikdy nebyl.
Vzdělávací, to myslíš školu?
Jako institut?
To je ono. Je jen na nás, abychom úspěch proměnili ve skutečnost.
-Je to tak? -Jo.
Mám dobrý důvod věřit tomu, že v tom budeme velmi úspěšné.
Já taky.
Hele.
Dobře, že jsi zpět. Byla to dlouhá procházka.
Cítíš se líp?
Jistě.
S tou knihou záznamů děláme velké pokroky.
Dešifrovaly jsme skoro všechny Larryho kódy,
můžeme lokalizovat přehýbání, který nás vezme do roku 1988.
Nechci mít nic společného s ničím, co má něco společného s Larrym.
Jdu si ven zakouřit.
Tys mi jen tak sebrala hřebíčkový cigára?
-Skvělý. -Omlouvám se za ně.
Za ně za všechny.
Omlouvám se.
Viděla jsem se, když jsem byla venku.
Jaký je výsledek?
Dostalas od mamky s taťkou k šestnáctinám kabriolet?
Jo,
dům, auta, oblečení,
všechno zvenčí vypadá fakt pěkně,
ale někdy se musíš podívat i pod povrch...
Je to zmatek.
Ale vypadám teď šťastně.
-V budoucnu. -To je dobrý.
Šťastný je dobrý.
Jo.
Myslím, že toho o jejím životě zas tolik nevím.
Ale vím, že je v New Yorku a chce točit filmy
a...
Myslím, že...
možná si pár věcí vyřešila.
Myslím, že možná...
Myslím, že by mohla být...
nebo...
Myslím...
Možná jsem...
Víš, co se stane se mnou?
Umřu.
Jo.
Rakovina mozku.
Budu tu až do svých 16.
Dobrý, co?
Za čtyři roky budu mrtvá.
Dylan mi to řekl v roce 2019.
Je vtipný, že moje smrt ho dost srovnala.
Vyrostl z něj úžasný doktor,
chlap od rodiny.
Já jsem pod drnem, ale on dostal první cenu.
Je to divný.
Kdykoliv se věci zvrtnou,
říkám si, zatni zuby a vydrž,
protože až vyrosteš, všechno bude jinak.
V momentě, kdy mi bude 18, odejdu z tohohle zasranýho baráku
a Stony Streamu sakra daleko.
Jen na to pomyslet mi pomáhalo.
Nezáleží na tom, jestli je teď všechno v hajzlu,
protože jednoho dne to bude opravdu dobrý.
Celý je to taková kravina.
Protože se to už nezlepší.
Tohle je ono.
-Nesmíš to říct ostatním. -Cože? Proč?
Protože...
Nechci, aby se na mě
začaly dívat tak, jako se teď na mě díváš ty.
Tohle se ti stane jen jednou za život.
Fyzici tvrdí, že cestování v čase
je teoreticky nemožné,
protože druhý termodynamický zákon říká, že čas se pohybuje jen dopředu,
a to nezmiňuju kvantové divergence,
kde máš uzavřené časové křivky a tentononc,
ale teď se my dvě chystáme zjistit,
jak to vlastně udělat.
To je naprosto šílené a úžasné.
Chápeš, jak velký je to objev?
Jo, dost hustý.
Je to neskutečné.
Myslím, že jsem přišla na tu první část.
Podívej, některé znaky se v jeho kódu opakují.
Myslím, že by to mohla být zeměpisná šířka a délka jeho farmy.
Myslím, že máš pravdu.
A tady jsou měsíční cykly.
Myslím, že to znamená, že tyhle dvě hodnoty musí být
měsíc a den, kdy se uskuteční přehýbání.
Což znamená, že se musíme soustředit na hodnoty čtyř znaků,
když už víme, že první dva jsou jednička a devítka.
-Jako v roce 1999. -Bingo.
Dobře. Máme to.
Další přehýbání je...
25. července...
2006.
Takže ne dřív jak za sedm let.
Sedm let?
Dobře.
Tak tady můžete chvíli zůstat.
-Ale... -Sedm let?
Nemůžeme tu zůstat sedm let.
To je absolutně nepřijatelné.
-Vskutku ne. -Zkus to znovu.
Zkontrolujte to dvakrát. Musíte se mýlit.
Promiň.
Ale nemyslím si, že se mýlíme.
Jděte s tím do prdele.
Ježíši!
CLEVELANDSKÝ OCHRÁNCE ÚTERÝ, 1. LISTOPADU 1988
Překlad titulků: Renata_C
Kreativní dohled Tereza Němcová