Sunteți deja cel mai bătrân președinte din istorie
și îmi amintesc că președintele Kennedy a petrecut zile în șir fără somn
în timpul crizei rachetelor cubaneze.
Există vreun dubiu că v-ați face treaba în aceste condiții?
Niciunul. Nu voi transforma vârsta într-o problemă în această campanie.
N-o să exploatez, în scopuri politice,
tinerețea și lipsa de experiență a contracandidatei mele.
Erin Tieng, ați declarat că mama și Missy au nevoie de dvs. acasă.
Scuzați că vă corectez, dar Missy nu a spus așa ceva.
Corect. Missy a zis și o citez:
„Nu ți-am cerut niciodată să fii o martiră.”
Nu-i just. După ce tata a murit, n-a avut cine să-i ia locul.
Mama nu putea nici să țină socoteala cheltuielilor.
Ți-a zis mama
„Erin, trebuie să ai grijă de noi pe veci”?
- Nu avea cine altcineva. - Și acum ai murit.
- Ce? Uitați, sunt aici! - Ești moartă, Erin.
Ai stat și ai privit ce se întâmplă, așa cum ai făcut mereu în viață.
- Exact când era nevoie de tine. - Nu.
N-aveam ce să fac eu.
Erin, trezește-te!
Am ajuns.
Trezește-te! Hai odată!
Ar trebui să fie pe aici, pe undeva.
- Nu-i nimic aici. - Ba sunt multe lucruri.
Uite camionul de la uzină!
Bănuiesc că familia Brandman nu s-a extins până aici.
Mac, toate sunt închise, așa cum erau și în 2019.
Atunci, ce sau cine a rezistat?
Ce naiba e asta?
- Ăsta-i locul. - Ești sigură?
Care-i treaba? Tu trebuie să fii mica Tiff.
Doar Tiff.
- Tu ești Marele Tony? - Jur.
Întinde mâna!
Ce-ai de gând să faci?
Muzica și luminile erau super.
Doamne!
Ia-o pe hol și apoi la stânga.
Ce naiba?
Fetele care aduc Ziarul
Bine. Așteptați aici. Mă duc către scenă ca să mă găsesc.
Nasul tău.
- Rahat! - Te simți bine?
Ia mâna de pe mine, nebuno!
E în regulă.
- Nu e hârtie igienică. - Ce scârbos!
Scuze.
- Nici apă. - Ăștia sunt niște animale.
A dracului KJ! Noroc că m-am abținut.
Aș fi șters pe jos cu ea.
Ce-i cu ea?
Acum se aruncă să mă salveze
și, imediat după aceea, mă ia la pumni.
Fata aia e nebună.
Ascultă-mă! Tu te comporți ca o campioană.
- Mac... - Vorbesc serios.
Rocky Balboa la feminin trebuie să se adune
și să suporte totul ca noi.
Și-așa avem destul probleme
fără ca ea să se piardă cu firea când e deranjată.
- Mac! - Nu mă lua și tu în primire!
Vrei să te uiți în jos?
Nu!
Da...
Arăți minunat.
Am vrut să avem grijă
ca Vechii Paznici să nu vină către versiunile noastre din viitor.
- Încă vrem să fim atente... - E în regulă.
Nu și-au dat seama că sunteți mai mult de două
și asta are legătură cu numărul cadavrelor găsite.
Așa că au plecat fără să-și dea seama că sunteți aici.
Da, așa cred.
N-ar fi rezonabil să crezi că nu mai sunt pe urmele voastre?
Ba da.
Așa cred.
Reacționezi foarte bine la toate astea. Recunosc că e un pic...
Chiar așa? Se poate.
Teoriile actuale despre geometria cuantică a spațiului
indică faptul că există găuri de vierme ce pot fi traversate în timp,
așa că are sens călătoria voastră printr-o gaură de vierme până aici.
Ce ciudat!
Ai trecut prin multe.
Pari epuizată. Vrei să te odihnești la mine acasă?
Da, dar trebuie să le găsesc pe fetele cu care am venit.
Sunt și alți călători în timp?
Iat-o!
- Ai dat lovitura cu luminile alea, Tiff. - Ești tare, Tiff.
Pe curând, Tiff.
E greu de crezut că asta ai devenit la maturitate.
Da.
Arată cam dusă cu pluta, nu?
Vreau să zic că ești sufletul petrecerii.
Tu din viitor pari a fi mișto.
Dragile mele călătoare în timp!
Veniți aici!
Toate, veniți!
Haideți!
Și tu.
Să mergem la culcare.
Ce frumos! Exact cum le face mama.
Da, dar nouă ne iese mai bine.
Îți place?
E... mișto.
Nu la asta te așteptai, nu?
Nu pricep de ce suntem încă în Stony Stream.
Da, înțeleg de ce te frământă asta.
Dar aici s-au schimbat multe față de ceea ce-ți amintești.
Multe. O să vezi.
Sunt sigură.
Stai, asta e... Am fost șefe de promoție?
- Ești surprinsă? - Nu chiar.
Mâine. Acum e târziu. Trebuie să-ți faci somnul de frumusețe.
- Scuze. - Nu-i nimic.
Dorm pe saltea.
Sigur? Ele se pot muta.
Pe cuvânt. Vise plăcute!
Auzi, KJ?
Crezi că putem avea încredere în ea?
Adică putem avea încredere în tine?
Las-o baltă!
Am lăsat-o.
Ți-e foame?
Mor de foame.
Unde-i KJ?
A zis că vrea să iasă la aer.
M-am dus la magazin.
Mi-am amintit că ne plac Pop-Tarts cu fructe de pădure
fără glazură.
Și fulgi de orez.
Ești cea mai tare.
M-am gândit la ceva aseară.
Am o teorie care ar putea explica
călătoria voastră în timp, de ce nu-mi amintesc nimic
și cum am putea să vă ducem înapoi.
- Ai o teorie? - Da.
- Cred că i-am dat de cap. - I-ai dat de cap?
Știi toate astea fiindcă ești un fel de DJ de dans?
Nu, am formulat o ipoteză pentru că am studiat la MIT.
Și sunt și designer de lumini.
Institutul de Tehnologie din Massachusetts?
Chiar ești tare.
Ați văzut-o pe KJ?
- A ieșit la plimbare. - Voia să-și limpezească gândurile.
I-am dat haine curate și bani, în caz că vrea să-și ia gogoși.
Nu știu dacă trebuie lăsată singură.
Dacă se întorc Vechii Paznici?
Calmați-vă, e în regulă. Nu?
Absolut. Doar ați călătorit în timp. Sigur se descurcă
să stea pe-o bancă câteva minute.
Bun. Poate așa se mai calmează.
RETROSPECTIVA FILMELOR LUI STANLEY KUBRICK
Pot să te ajut cu ceva?
Da. Aș vrea să văd retrospectiva Kubrick.
Bine. 2001: O odisee spațială a început de 20 de minute.
Bine. Mulțumesc. Scuze.
Ai ratat doar maimuțele.
Încă îți pot tăia un bilet, dacă vrei să-l vezi.
Desigur.
Se înțeleg de minune.
Tiff a fost mereu îndrăgostită de sine.
Tocmai s-au cunoscut. Mai lasă-le un pic!
I-am citit notițele și se pare că a înregistrat
fiecare apariție a deschiderii unei găuri de vierme
prin care presupun că și voi ați trecut.
Ți-ai dat seama când apare următoarea?
Versiunea ta mai mică habar n-are.
Lipsesc niște informații-cheie ca să descifrez data și locul.
Da, e clar că Larry ne-a tras-o din nou.
Ba nu.
Stați! Am găsit. Larry ne poate spune ce nu pricepem.
- E mort. - Ba nu. Acum nu e.
Chiar vorbim despre asta?
- Putem merge la ferma lui idioată. - Proastă idee!
Erin în niciun caz nu trebuie să-l mai vadă.
Și nici tu n-ar trebui să te grăbești, după ce te-a prostit în față.
Ia-ți vorbele înapoi, fiindcă nu-s proastă.
Calmați-vă!
Ideea mea e cea mai bună și știți că am dreptate.
În 1999, doar prin Larry putem descifra
când are loc următoarea pliere.
Și dacă n-aveți o idee mai bună...
Insul ăla e un căcat cu ochi.
- Ce se întâmplă? - N-am zis...
- Iubitule! - Ai zis că mă duci la serviciu.
Da, dar a intervenit ceva.
Sunt un pic ocupată.
Ce? Faci pe dădaca?
Mă gândeam c-ai putea merge cu autobuzul sau cu ceva.
Da, super. Mersi.
Te-ai șucărit pentru că n-am trecut aseară pe la tine.
Dacă tu crezi c-am pierdut vreo clipă întrebându-mă unde...
Unde-i ferma aia?
La vreo 20 de minute pe șoseaua 183.
Bine, să mergem!
Stai! Ce fermă?
O luăm prin Wembley spre autostradă ca să ajungem pe 183.
Asta înseamnă că prăvălia e în drum.
Super.
Rămâneți aici?
Am bănuit că nu vreți să mergeți.
Așa e. Nu vreau să merg.
Grozav! Telecomanda e pe combina audio.
Nu atingeți combina sau consola de jocuri!
În frigider e mâncare. Haideți!
- Vrei să joci jocuri video? - Da.
Tipul ăla cam mirosea.
Lucrezi la un magazin de discuri?
Vând viniluri clasice de lux.
Și o să întârzii 30 de minute.
S-a supărăcit cineva pe mine?
Zău, știi că n-am vorbit serios despre seara trecută.
- Te sun diseară? - Mai vedem.
Știi că nu poți sta supărat pe mine.
De ce te porți cu el în felul ăsta?
În ce fel?
- Fac pe proasta? - Da.
De fapt, mă port chiar inteligent, dacă te gândești bine.
Era șucărit și eu am îndulcit lucrurile.
Schimbându-ți comportamentul?
O să afli că, de fapt, ești inteligent
dacă te porți într-un anumit fel ca să obții ce vrei.
Ce vrei de la el?
O să înțelegi când o să crești,
dar să știi că e de preferat să fim rezonabili.
E mai simplu.
Mă doare capul mai puțin dacă nu mă gândesc la el prea mult.
Dar e iubitul tău.
Cum poate funcționa o relație în felul ăsta?
Păi, nu prea e o relație.
Sigur nu l-aș numi „iubitul” meu.
Eu și Russ suntem complet diferiți.
În primul rând, n-are voință. Niciun fel de ambiție...
Da, încă locuiește în Stony Stream.
Țigările cu cuișoare sunt niște tâmpenii.
Alo?
E cineva la telefon?
Alo?
Am...
Am vrut doar să-i aud vocea.
Înțeleg.
Ai vrut să-l suni pe Dylan?
Casa voastră poate mai există. Ai putea să-ți suni și părinții.
Dacă n-aș mai vorbi niciodată cu tata, n-ar fi nicio pagubă.
Și Dylan probabil e plecat la facultate.
Mă îndoiesc că a venit vreodată acasă peste vară.
Dar tu din viitor?
Ce-i cu mine?
În 2019, Dylan sigur ți-a zis ceva despre tine.
Da.
Doar că...
Și eu sunt la facultatea de medicină...
dar la cea pentru animale.
La medicină veterinară?
Exact.
Se pare că vreau să ajut animalele, sau ceva de genul ăsta.
- E în Florida. - Tare!
Așadar, și tu ai devenit ceva ca lumea.
Mă bucur mult pentru tine.
- Ești norocoasă. - N-aș spune că sunt norocoasă.
Auzi?
Mi-a venit o idee nebună.
E destul de aproape.
Crezi că de aici te poți vedea pe tine, cea din '99?
Sper.
Cineva trebuie să le despartă pe mama și pe Missy, ca să nu se omoare.
Ce fel de veterinar vei deveni?
Știi cum stau lucrurile.
Mai întâi te învață cum să tratezi animale diferite.
Dar caii sunt specialitatea mea.
În general, mă duc la ei, indiferent în ce grajd se află.
Dar am și cabinetul meu unde pot veni
ca să-i fac bine la loc.
- În Florida? - Nu, asta se întâmplă după studii.
Fratelui meu îi place să mă viziteze cu fiicele lui,
ca să mângâie caii și să le dea morcovi de mâncare.
- Mă găsești afară. - Bine, ies într-o clipă.
Arată foarte bine.
Așa e, dar nu te lăsa păcălită.
Missy n-o înțelege deloc
și urmează să plece în curând.
Iar mama o să se îmbolnăvească.
Mulțumesc.
Mulțumesc. Mă bucur că te văd. Arăți atât de bine.
Deocamdată, hai să aranjăm lucrurile și apoi vedem ce avem.
Perfect.
E greu, frate.
Cred că întreaga lume trebuie să stea în loc când lipsești.
Dar, de fapt, merge înainte fără tine.
Și asta e nașpa.
- Ce frumoasă ești! Ești atât de drăguță. - Mulțumesc.
Multe lucruri rămân ascunse și nu le poți vedea.
- Vrei să pleci de aici? - Nu.
Mai putem aștepta.
- Totul va fi în regulă. - Da.
- Poartă-te degajat. - Știu.
Salutare! Cum o mai duceți în după-amiaza asta?
Cu ce vă pot ajuta?
N-am chef să mă joc cu tine.
- Poftim? - Suntem din FMT Subteran.
Precis ați greșit adresa, așa că...
Relaxează-te, poți avea încredere în noi.
Știm despre Heck și Aldo și distorsiunea timpului.
De fapt, cunosc aproximativ schița fiecărei clădiri de la fermă
și te cunosc pe tine.
- Ea a venit din viitor. - E cineva acolo?
Stai așa, buni. O să iau niște unelte din hambar.
- Să ai grijă! - Întotdeauna. Hei!
Nu puteți să...
Nu intrați acolo!
Bineînțeles că acum lipsește.
Cum mai ajungem acasă?
Ce căutați?
Oricum nu m-ai crede.
- Voi două trebuie să-mi spuneți... - Știi ce-i asta?
- Am una exact la fel. - Te corectez. E chiar asta.
- Chiar sunteți din viitor? - Doar ea.
Pot să văd?
E scrisul meu. Sunt atât de multe note.
Uite! Doamne! Câți ani de muncă sunt aici?
Douăzeci și un pic.
Momentan am înregistrat doar două plieri.
Asta e plierea unde m-am întâlnit cu Forțele de Menținere a Timpului.
Îi știi pe Heck și Naldo?
- Da. - Cea de-aici
a fost când m-au înrolat în Subteran.
Ca să aștept noi ordine.
- Ești proaspăt recrutat. - De vreo 18 luni, dar cred că...
Cred că se întâmplă mai multe.
- Cu siguranță. - Larry, trebuie să ne ajuți.
Cum știu că nu-i vreun șiretlic
născocit de Vechii Paznici ca să mă dibuiască?
- Doar nu te-am ucis. - Aveți nevoie de codul meu.
O să mi-l dai pentru că îmi ești dator vândut.
- Ce vrei să spui? - Ne-ai trădat pe mine și pe amicele mele,
patru fete de 12 ani.
Și apoi, după ce ai promis că ne duci acasă,
ne-ai lăsat blocate aici, în 1999,
iar o femeie a murit.
- Cineva a murit? - Noi n-am vrut asta,
dar ne-am trezit aici într-o perioadă care nu-i a noastră
și cine știe dacă ne mai întoarcem acasă. Totul din cauza ta.
Așa că dă-ne cifrul, fiindcă doar când te văd,
darămite să-ți mai cer și ajutorul,
mi se întoarce stomacul pe dos.
Aplicați formula asta
și o să reușiți să decodificați coordonatele.
Eu sunt un om bun.
- În FMT sunt cei buni. - Ascultă, nu știu cine ești în 2019,
dar în prezent pari... cumsecade.
Sunt. Chiar sunt.
Înseamnă că acum ai puterea să schimbi ceva în bine.
Mulțumesc.
N-o să-ți fac așa ceva.
Mă refer la ce-am făcut. N-o să rănesc pe nimeni
și-o să mă străduiesc ca așa ceva să nu se mai repete.
Sper să fie adevărat.
Larry, scumpule, unde ești?
Vin acum, buni.
Cum dau de tine din nou, dacă o să am nevoie?
Nu vei avea.
Suntem Tiffany Quilkin și ne găsești în cartea de telefoane.
Se pare că unele lucruri rămân neschimbate.
În Stony Stream atârnă încă aceleași ornamente de căcat.
Nu pricepi.
Ce nu pricep?
Cum e să știi cu adevărat când o să mori.
Asta te dă peste cap.
Când începi să uiți un pic
și apoi îți amintești...
Nu pot să nu mă întreb...
ce rost are?
Măcar ție ți-au mai rămas mulți ani.
Pentru mine n-o să fie mai bine, Mac.
Sigur că tu nu înțelegi.
Tu ai un viitor captivant în față.
Fratele tău, faptul că devii veterinară
și-ți vezi nepoatele crescând.
Doamne! Mai taci naibii odată!
Ce vrei? Un viitor trist de gospodină între două vârste?
Ce grozav sună!
Știu!
N-ar fi mai bine să nu te bagi într-un robot imens din 2019
ca să te sinucizi naibii?
- Și-am rezolvat problema. - Ești o mare nesimțită.
Nu mai spune, deșteapto!
Tu și KJ sunteți ca sacul și peticul.
Du-te dracului!
Ne luăm bomboane.
Bună.
Super! Ai venit? Ai fost aici toată ziua?
- Nu, am venit pentru ultima proiecție. - De ce nu te-ai așezat lângă noi?
Am ajuns târziu și n-am vrut să te deranjez.
Și ce părere ți-a făcut?
Știi, la început am fost cam derutată, dar apoi am...
- Nu m-am mai gândit prea mult... - Da.
...și am ascultat muzica,
am privit ce era pe ecran și totul mi s-a părut frumos.
E un film pe care nu-l poți raționaliza,
trebuia să te lași învăluită de senzații.
- Da. - Înțelegi?
Când ți-ai dat seama?
La ce te referi?
Eu nu... doar...
Când ți-ai dat seama
că ești o persoană căreia îi plac...
filmele.
Filme ca astea, adică.
Când ți-ai dat seama
că ești o persoană cu acest gen de trăiri față de...
Filme?
Ei bine...
Vestea bună e că fiecare se mișcă în ritmul său
și asta poate fi copleșitor,
dar drumul fiecăruia e diferit, să știi.
La început, mulți oameni nu vor înțelege,
dar, dacă găsești un film care chiar te prinde,
senzația e cu adevărat minunată.
Ia aminte la asta!
Vrei să vii să bem o cafea aici, în cartier?
Oricum, eu și KJ aveam de gând să sărim peste Barry Lyndon.
Trebuie să plec.
- Bună! - Salut!
Sunt mândră de tine.
Săracul, mai avea puțin și izbucnea în lacrimi.
Sunt mândră de noi.
Am reușit tot ce ne-am propus.
Șefă de promoție, absolventă de MIT...
De fapt, n-am absolvit.
Stai! Ce? Nu înțeleg.
Ai zis c-ai intrat la MIT. Asta ai zis.
Am intrat, dar...
- Am plecat după anul doi. - Am renunțat?
Doamne! Am renunțat.
MIT nu e așa cum crezi tu.
N-aveam ce să învățăm acolo.
Uite, la început, eram în al nouălea cer.
Țin minte turul campusului cu mama.
Era totul pentru mine, dar realitatea m-a ajuns din urmă.
Privirile, comentariile... În plus, totul era rigid.
Nu puteai să faci nimic neconvențional.
Totul se făcea într-un singur mod și n-am mai suportat.
Dacă lui Steve Jobs și Bill Gates le-a mers bine, mie de ce nu?
Acum îți merge bine?
Da, cum să nu!
Și, sincer, începe să mă deranjeze că te porți de parcă nu e în regulă.
Trăiesc cum vreau. Îmi urmăresc propriile proiecte.
De pildă?
De pildă, proiectul educațional pe internet
pe care-l demarăm acum.
Spargem bariere și schimbăm mentalități într-un mod
nemaipomenit până acum.
Proiect educațional, ca la școală?
Ca un institut?
Asta e ideea. Depinde de noi ca să avem succes.
- Nu-i așa? - Da.
Am motive să cred că proiectul va reuși cu brio.
Asta cred și eu.
Bună.
Ce bine că te-ai întors! A fost o plimbare lungă.
Te simți mai bine?
Desigur.
Am progresat în privința agendei.
Am decriptat aproape complet codul lui Larry,
ca să localizăm plierea care o să ne ducă în 1988.
Nu vreau să am nimic de-a face cu Larry.
Mă duc afară să fumez.
Hei! Mi-ai șutit cumva hainele?
- Grozav! - Îmi pare foarte rău pentru ele.
Pentru absolut toate.
Îmi pare rău.
Cât am fost plecată, m-am văzut pe mine.
Și ce raportezi?
Mămica și tăticul ți-au luat o decapotabilă când ai făcut 16 ani?
Da,
casa, mașinile și hainele
arătau frumos pe dinafară,
dar uneori, trebuie să te uiți înăuntru și acolo totul e...
Totul e foarte derutant.
Dar acum par fericită.
- În viitor. - Asta-i bine.
E bine să fii fericit.
Da.
Cred, totuși, că nu știu prea multe despre viața ei.
Dar știu că e la New York și că vrea să facă filme
și...
Cred că...
poate și-a clarificat anumite lucruri.
Cred că poate...
Cred că ea ar putea fi...
sau...
Bănuiesc...
că eu aș putea fi...
Știi ce mi se întâmplă mie?
O să mor.
Da.
De cancer la creier.
O să trăiesc doar până la 16 ani.
Mișto, nu?
Peste patru ani, sunt moartă.
Am aflat în 2019, de la Dylan.
E haios, dar faptul c-am dat ortul popii l-a făcut să-și pună ordine în viață.
A devenit un doctor senzațional
și un mare familist.
Eu sunt în pământ, iar el trăiește din plin.
E bizar.
De fiecare dată când dau de necaz,
îmi zic să strâng din dinți și să îndur,
fiindcă totul va fi altfel după ce mă fac mare.
Cum împlinesc 18 ani, plec din casa aia de căcat
și fug naibii cât mai departe de Stony Stream.
Doar gândindu-mă la asta, mă simt mai bine.
Nu contează dacă acum totul e nașpa,
fiindcă într-o bună zi totul va fi în regulă.
Dar, de fapt, e o minciună.
Niciodată n-o să fie mai bine.
Asta-i tot.
- Nu le poți spune celorlalte. - Ce? De ce?
Fiindcă...
Nu vreau ca ele
să se uite la mine cum te uiți tu chiar acum.
E o experiență unică pentru mine.
Fizicienii tot spun că a călători în timp
e imposibil din punct de vedere teoretic,
căci, legea a doua a termodinamicii spune că timpul merge doar înainte,
fără să pomenim divergențele cuantice
unde ai curbe temporale închise și altele.
Dar, acum, tu și eu suntem pe cale să descoperim
cum se face de fapt.
E ceva nebunesc și fantastic.
Înțelegi cât de mare e descoperirea asta?
Da, e destul de importantă.
E uluitoare.
Cred că am înțeles prima parte.
Vezi? Unele caractere din codul lui sunt folosite iar și iar.
Ar putea fi latitudinea și longitudinea de la ferma lui.
Cred că ai dreptate.
Și aici sunt fazele lunii.
Asta înseamnă că aceste două valori trebuie să fie
luna și ziua când apare plierea timpului.
Înseamnă că trebuie să ne concentrăm pe valorile astea din patru caractere,
știind că primele două sunt unu și nouă.
- Ca în 1999. - Bingo!
Bine. Iată!
Următoarea pliere...
...are loc pe 25 iulie
2006.
De-abia peste șapte ani.
Șapte ani?
Bine.
Puteți rămâne aici pentru o vreme.
- Dar... - Șapte ani?
Nu putem sta aici șapte ani.
E total neacceptabil.
- Nu e ideal. - Verifică încă o dată.
De două ori. Sigur vă înșelați.
Îmi pare rău.
Dar nu cred că ne înșelăm.
La naiba!
Doamne!
THE CLEVELAND PRESERVER MARȚI, 1 NOIEMBRIE 1988
Subtitrarea: Christine Bleotu
Redactor Anca Tach