„De unde am venit și unde mă duc?
Aceasta e întrebarea cea mai importantă și insondabilă.
Aceeași pentru fiecare dintre noi.
Și știința n-a oferit niciun răspuns.”
Așa a spus Max Planck,
și are dreptate, pentru că, la urma urmei, nu depinde de știință,
nici de profesorii noștri și nici măcar de părinții noștri.
Îmi pare rău, mamă și tată.
Doar noi, membrii promoției 1994,
putem alege ce vom deveni.
Iată încă o expresie care-mi place:
„Banu-i ban și ciolanul e ciolan.
„Nu dai banu', nu papi ciolanu'.”
Micul John rostește aceste cuvinte când cere taxa de pod,
căci reușita de a-și asigura traiul
depinde direct de reușita lui în viață.
Și noi avem libertatea de a ne alege vocația,
de a răspunde fără rest întrebării „Ce voi deveni?”
Dacă răspundeți bine, alegerile acestea ne vor hrăni,
ne vor întreține și ne vor împlini.
Dacă fușeriți răspunsul, rămâneți fără ciolan.
Așadar, alege cu înțelepciune, promoție 1994,
pentru că „o mare putere aduce cu sine o mare responsabilitate”.
Citatul e din Omul Păianjen.
Cât e ceasul?
Unde vă duceți, fetelor?
Nu-ți face griji.
Deschide-ți cadoul!
Ți-am luat un cadou. Tata și eu... Iubitule, mărește imaginea!
Vezi?
O să-ți trebuiască în iernile reci din Cambridge.
E grozav, mamă.
Încă șapte ani.
Fetele care aduc ziarul
VRĂJITORUL DIN OZ
E atât de groaznic...
Doamne! N-avem ce face,
așa că vezi cum poți să-ți ții gura. Bine?
Ascultă, Mac! Mă bucur că mi-ai zis.
Îmi pare rău dacă a sunat aiurea.
Dar chiar nu crezi că trebuie să spunem cuiva? De pildă...
Nu lui Erin și lui Tiff, dar măcar unui adult.
Și la ce mi-ar folosi?
Ia gândește-te!
Și zi-mi ce crezi că se întâmplă dacă facem asta.
Nu știu...
Dar ai putea să ai medicamente și un tratament și...
- De unde? De la spital? - Da, poate.
Sigur, presupunând că nu mă vor băga la balamuc
când o să încerc să le explic cine sunt
și presupunând că nu au vreo fișă a mea
unde apar ca fiind moartă,
ce m-ar aștepta acolo?
Luni întregi de chimioterapie care n-a funcționat nici acum șapte ani.
- Mac! - La naiba cu asta!
Dar poate nu te-ai îmbolnăvit încă.
Știi ce se spune despre faza timpurie a cancerului?
- Nu putem să nu facem nimic. - Ba da, putem.
- Chiar asta facem acum. - Mac!
În cazul ăsta, a nu face nimic nu înseamnă că nu facem nimic.
Înseamnă că nu împiedicăm să se întâmple ce-i mai rău.
Păi, poate ar fi trebuit să te gândești la asta
când m-ai smuls din 2019 și m-ai îndepărtat de fratele meu doctor.
Mac, nu-i corect.
Am văzut-o pe femeia aia. Era acasă la fratele tău.
Uite, știu asta.
Din ce spunea Dylan,
oricum nu-mi putea garanta vindecarea.
E ca și cum se întâmplă ceva
care este aproape imposibil de crezut.
Nici măcar nu pare a fi adevărat.
Poate că ăsta e primul pas.
Să te asiguri că e adevărat ce simți,
ca să o iei în serios, Mac.
Așadar, ce putem face?
Mărește imaginea, scumpule! Până la capăt.
Gata! Așa-mi place.
Bine.
E 10:45.
Ce drăguț!
Încă te mai uiți?
Ce-i? E și viața mea, nu?
Tu n-ai fi curioasă?
Parcă-i un film porno cu succes.
În primul rând, ce grețos! În al doilea rând, nu știu ce-i aia.
Sunt mândră de noi.
Ești frumoasă și echilibrată.
Fata aia spune numai tâmpenii.
- La ce te referi? - Cât timp ai la dispoziție?
Șapte ani.
Discursul este uluitor.
Suntem șefe de promoție. Urmează să mergem la MIT.
Văd, la propriu, cum mi se împlinește un vis.
Chiar dacă tata mă amețește cu camera lui.
În curând, fata din clip...
o s-o încaseze urât de la realitate.
Cine ești în dimineața asta?
Uite, prietena ta are dreptate.
O să rămâneți aici un pic mai mult decât am crezut amândouă, așa că...
Ce-ar fi să dăm o raită pe la cafenea?
Ai un filtru de cafea aici.
Să-ți aducem ceva la întoarcere?
Cred că au niște brioșe bune și, poate, covrigei.
Nu-i nevoie.
Au și Pop-Tarts, dacă vrei.
- Uite, nu-ți impun niște reguli. - Mie așa mi se pare.
De ce aici e doar mobilă veche?
„Limite” e un cuvânt mai potrivit.
Parcă suntem într-un cămin studențesc, dar în interiorul unui restaurant.
Importante sunt trei. Unu: nu-mi umbli în lucruri fără să întrebi.
Doi: dormitorul e interzis.
Trei: dacă prosopul atârnă de ușă, trebuie să ciocănești.
De ce? S-ar putea să fii goală sau ce?
Ce scârbos!
Ciocănește și gata!
Bine, mami.
NU ȘTIU, NU-MI PASĂ ȘI NU ARE NICIO IMPORTANȚĂ
Ciudat mod de a te raporta la viață.
Și dacă ți-aș spune că e în regulă să te raportezi așa la viață?
Că nu există doar o singură reacție corectă când vine vorba de sentimente?
Aș zice c-aștepți prea multe de la o cană.
- Ce-i? - Ești absorbită de cine ar trebui să fii
și ce să faci, dar habar n-ai ce-ți place cu adevărat,
ce vrei sau cine ești în realitate.
- Încetezi odată? - N-ai decât să-ți dai ochii peste cap.
Ține minte că eu sunt tu și deja știu răspunsurile.
Bine, mare și puternice Oz! Ce zici de asta?
Știu exact ce vreau.
Vreau să plec din Stony Stream.
Vreau s-ajung la MIT, ceea ce se va întâmpla.
Și aș prefera să obțin o bursă de cercetare ca să fac ceva...
- Nu știu, să fac o mare descoperire... - Astea-s visele lui Carol.
Adică ale mamei? Zău așa...
Momentan, crezi că succesul
o să te împlinească și o să te facă să te simți altfel.
Dar eu vin și-ți spun că, în viitor, vei fi exact așa cum ești.
La naiba, o să ajungi ca mine.
Mama e deșteaptă, vrea să fiu independentă și să dau ce-i mai bun.
Chiar dacă înseamnă că ratezi toate celelalte experiențe,
fiind concentrată asupra viitorului?
Chiar asta-ți dorești?
Să-ți trăiești viața ca să fii aprobată de alții?
Are mama vreun motiv să nu fie mândră de tine?
- Din cauza părului? Ce-ai făcut? - Nu mă înțelegi.
Ce-ți spun eu e de bine.
Înseamnă că mai ai timp.
Timp ca să dansezi.
Timp ca să te joci, timp ca să ieși cu niște idioți.
- Ca Russ? - Exact ca Russ.
N-o să mă căsătoresc cu Russ, n-o s-avem copii și ipotecă.
Doar ne distrăm.
E bine să te distrezi.
Mai mult chiar. Distracția contează.
Să ai prietene adevărate contează.
Ăsta-i discursul care ar trebui rostit la finalul liceului.
Eu mă distrez.
Am prieteni.
- Ce-i? - Ele sunt colegele tale.
De ce-mi spui toate astea?
Ai făcut ceva, nu-i așa?
- Ce s-a întâmplat? - Vreau...
Vreau doar...
să începi cu un avantaj pe care eu nu l-am avut.
Și, sincer, sunt invidioasă.
Abia după 20 de ani mi-am dat seama de toate astea.
Și-acum uită-te la mine!
Precis mama nu mai poate de încântare.
Nu-mi este ușor să spun asta, dar nu e cine crezi tu.
O învinuiești pe mama pentru problemele tale.
Ești adoptată.
Termină! Nu-i amuzant.
N-are de ce să-ți pară rău.
În cele din urmă, e un lucru bun.
- Am aflat în anul doi. - Nu! Îți bați joc de mine.
Carol așteaptă 19 ani ca să-ți spună cinstit cine ești.
Hei.
Îți fac un cadou.
Nu-ți mai bate joc de mine.
Cred că, în adâncul sufletului, știi că nu fac asta.
Ești sigură că ăsta e?
Aici se află bunica mea, așa că...
Ce-i?
FAMILIA BUCĂ
Tare!
Apropo, te duci direct în iad.
Nu. Evreii cred că toți ajungem în același loc.
Așadar...
Bunicul.
Bunica.
Verișoara Rhoda, mătușa Sally...
La naiba!
Se pare că-i mormântul meu.
Cum crezi că arăt îngropată, acolo?
Sunt doar oase?
Depinde de cât de bun e coșciugul.
Dar cu siguranță nu mai ai globi oculari.
- Doamne! - Da, sunt primii mâncați de viermi.
Ești dusă cu pluta.
Nu se bagă de seamă, fiindcă ești tăcută, dar ești dusă cu pluta, KJ.
- Pariez că ești îngropată în rochie. - Termină!
Zic și eu.
Nici măcar nu e trecută dată completă.
Fără zi de naștere?
Fără... ziua morții?
Tata n-a putut plăti nici atât?
Frate, sigur stătea prost cu banii.
Vine cineva.
Hai să mergem!
E mama mea vitregă.
De ce ar...
Mac, hai să plecăm de-aici!
- Aceasta e povestea adevărată... - ...a șapte străini.
Nu pot să cred că nu l-ai văzut.
Mama nu ne lasă pe mine și pe sora mea să ne uităm la MTV.
Asta-i... cenzură.
Câți ani au oamenii ăștia?
Sunt de vârsta mea. Cred că au cel puțin 18 ani.
Sora mea are 19 ani.
Stai! Și n-are voie să se uite la MTV?
Cred că, în curând, se înrolează în armată.
Ea...
se pregătește să piloteze elicoptere.
Mă duc să iau Pop-Tart. Vrei și tu?
Scrie pe mine „hrăniți-mă cu Pop-Tart”?
Mai zi-mi o dată!
Cine sunteți voi?
Janice e verișoara lui Tiff.
Și care-i Janice?
Pe bune?
Da. În regulă.
Și voi sunteți prietenele ei?
Da, de la internat.
Janice voia să ne arate un pic cum trăiește vară-sa într-un oraș mare
câteva zile.
Așa că...
Oraș mare?
Aici nu e nici măcar Cleveland.
Singura chestia mișto din Stony Stream,
care se află cam la o jumate de cartier...
Doamne!
Salutare!
Stai în apartamentul 7B? Trebuie să dăm sonorul atât de tare,
căci iubita mea e fudulă de-o ureche.
Larry, ce naiba cauți aici?
O caut pe... Tiff Quilkin.
Niciuna dintre ele nu e acum aici.
Și, chiar dacă ar fi, nu vor să aibă nimic de-a face cu tine.
Niciuna?
Tu ești una dintre ele, nu-i așa?
Îl cunoști pe tip?
Trebuie să-ți arăt ceva.
Te rog.
Dacă nu mă întorc în cinci minute, să vii cu bâta de baseball.
N-am bâtă de baseball.
Tiffany mai în vârstă se întoarce repede?
După vizita ei, s-a întâmplat ceva bizar.
Acum două zile te-am văzut murind. Știi asta?
- Ce? - Vechii Paznici te-au ucis cu laser.
Ai ars complet.
Mă rog, toți primim ce merităm.
Stai așa! Știu că multe ciudățenii
se vor petrece probabil în viitor, dar mai e până atunci.
Vreau să spun că...
mai e timp să le îndreptăm.
Poate că da, poate că nu.
Vreau să fac ce-i bine.
Eu doar...
Tot ce mi-au spus cei din FMT...
Că așa...
Așa e corect.
Cum aș putea? Trebuie să existe un motiv.
Adică... Doamne!
E în regulă.
- Doar că... - Am ars pe loc? Doamne!
O, Doamne!
Îmi pare rău.
Bine? Toate astea sunt greu de suportat
de către oricine și n-am vrut să-ți fac rău.
Stai! Și nu mor?
Nu, doar că n-am vrut să ți-o spun cu atâta cruzime.
- Așadar, mor. - Da.
Hei...
Asta e bicicleta mea?
Da?
A căzut dintr-o... Nu știu cum să explic.
Semăna cu o groapă de gunoi. Sau, mai degrabă, cu o ruptură,
ca plierile folosite de Heck și Naldo,
dar mai ponosită și mai deteriorată.
O pliere?
Și încă mai e la fermă?
Știi ferma mea?
Am fost acolo.
Acum trei zile.
Da, a rămas acolo în câmp.
Du-mă acolo!
- Vreau s-o văd. - Ești sigură?
Eu nu mai am încredere nici în mine după ce mi-ai zis.
Ce-o să faci?
O să mă omori iar?
E perfectă, scumpa mea!
Ești atât de frumoasă.
Nu știu, mamă. Nu-i prea mult?
Alo?
Transferul e asigurat. Codul de identitate.
Verifică. Albastru, a doua notă.
Albastru-roșu, roșu, albastru. Verifică.
De ce mă suni?
Sunt Agent de Urgență de nivel opt.
Descrie. Culoare, diametru aproximativ, formă.
Cafea?
Cu rămășițe din altă cronologie?
Bine.
Stai! Ai un călător?
Călători?
Doamne! Vorbești serios?
Sunt copii?
La ce adresă te afli?
De ce mi-ar aduce flori?
Tocmai ea?
Cât am cunoscut-o, Alice mai mult
zăcea leșinată pe canapea încă dinainte să mă întorc de la școală.
Și, când nu se certa cu tata, pur și simplu dispărea
zile întregi fără nicio explicație.
Nici nu părea că ne observă pe Dylan și pe mine,
dacă nu cumva îi furam țigările.
Și-acum ea-și amintește de ziua mea de naștere?
E ziua ta?
Da, 5 iulie.
Sunt în zodia Cancerului.
Nu-i minunat?
Poate s-a schimbat?
Fratele tău n-a făcut așa?
Ba da.
El chiar a pomenit ceva despre asta.
A zis că ea a fost tare cumsecade când am fost bolnavă.
Dar, frate...
Flori.
Ei bine...
Când m-am văzut la petrecere,
am fost foarte nefericită, fiindcă nu mă așteptam la așa ceva.
Dar poate că nu mă vedeam așa cum mă vede toată lumea.
Deci poate că e la fel...
- La naiba! - Hei, atenție!
Mac!
Fugi!
Să ne întoarcem la celelalte!
Vrei s-auzi ceva care o să te dea pe spate?
Ascultă!
O să ne petrecem următorii șapte ani deschizându-ți lumea.
E Whitney Houston.
Îți vine să crezi?
Încă e minunată!
- Ai înnebunit? - Ce?
Crezi că acum îmi pasă de Whitney Houston?
Planul tău era să-mi cumperi un fursec, să-mi spui că-s adoptată
și apoi să venim acasă ca să ascultăm muzică?
Exact asta e ideea.
De parcă ai fi ghicit
că e aceeași persoană care a cântat „Saving All My Love For You”!
Uite, știu că e greu acum,
dar, în timp, o să fie mai bine.
Te urăsc pentru ce mi-ai spus.
Te înțeleg cu adevărat.
E imposibil să nu suferim deloc,
dar cred că tu poți depăși momentul mai repede ca mine.
Și, dacă pot, vreau să-ți ofer asta.
Și cred că, pentru a depăși momentul, avem nevoie de asta.
Coafura trăsnită,
muzica electronică sclipicioasă, petrecerile...
Tu ai ales să te porți așa, nu mama.
Dar îți dau o veste: n-o să dureze.
E doar o etapă.
Asta-ți ofer eu.
Bine, eu la 12 ani.
N-am doar 12 ani, dacă vrei să știi.
Am fost în viitor. Și, în viitor, nu ești așa.
M-ai văzut?
În 2019?
Nu, dar m-am documentat.
- Avem un institut. - Un institut?
- Ce fel de institut? - Nu știu exact.
N-am stat acolo suficient ca să aflu,
dar părea ceva oficial, știi tu.
Oficial.
Oricum, nu era Institutul de Muzică Sclipicioasă
și Dormit Până la Prânz.
Te isterizezi.
Cum e și firesc. La fel am făcut și eu.
- N-ai decât să faci ce vrei. - Doamne!
Și mai e ceva. MIT nu e visul altcuiva.
E al nostru. Al meu și-al tău.
M-am tot gândit și nu-mi pasă ce zici tu.
Asta vreau eu.
Nimeni nu mi-a zis să mă duc acolo.
Nici mama, nici altcineva.
Poate tu nu-ți amintești, dar eu da. Asta vreau eu!
Sunt sigură că acum așa ți se pare.
Dar habar n-ai cum e la MIT.
Cum e? Ce anume nu înțeleg?
Lucrurile se schimbă după ce crești.
Nu. Știi ce cred?
Cred că trebuie să încetezi cu prostiile și să te întorci la MIT.
Parc-o aud iar pe Carol.
Reînscrie-te! Te poți întoarce la timp pentru semestrul de toamnă.
- N-o să fac asta. - De ce?
Nu mă pot întoarce la MIT, fiindcă am fost exmatriculată.
Înțelegi?
Știam eu.
Toate prostiile înșirate la cafenea
erau doar scuze, fiindcă ai dat-o în bară.
Femeia care a fost modelul meu în viață și sprijinul meu,
care mi-a vorbit despre adevăr și corectitudine,
s-a dovedit a fi cea mai mare mincinoasă. Deci n-a mers.
Nu m-a ajutat să mă concentrez.
N-o învinovăți pe mama!
Am eu 12 ani,
dar știu că nimeni nu te exmatriculează fiindcă ești adoptat.
Cum ai zis, ai doar 12 ani.
Nu mai spune, Sherlock!
Măcar îmi asum cine sunt și ce fac.
Trebuie să recunosc.
E singura piesa bună de pe album.
Ce faci?
Unde-i Erin?
Cine?
Prietena mea?
Chinezoaica, era aici când am plecat.
- Russ! - Ce-i?
Unde-i Erin?
A plecat.
Ce-i?
A plecat cu un tip pe care-l cunoaște.
Larry.
La naiba, Russ!
E în regulă. Face parte dintre cei buni.
E aici.
Mă bucur că, în sfârșit, ne cunoaștem.
Sper că mai e încă aici.
De obicei, plierile nu durează mult.
Unde sunt ceilalți?
A naibii să fiu dacă știu.
Ai făcut bine că m-ai sunat.
Doar am respectat protocolul.
Astea nu erau aici.
Nu cred că e o pliere.
De acord. Cel puțin nu ca cele pe care le-am mai văzut.
Nu e nici ca cea prin care au venit Heck și Naldo.
VLASIC CASTRAVECIORI MURAȚI
HERSHEY'S CIOCOLATĂ CU LAPTE
Este vorba de o Ruptură Temporală de Gradul Doi.
- Se poate călători printr-o ruptură? - Mi-e teamă că nu.
Nu te îngrijora. Are tendința să se repare singură
și să dispară rapid.
Și-atunci asta de ce n-a dispărut?
Nu știu.
Dar să sperăm că va dispărea în curând și că nu trece nimic altceva prin ea.
Ce-ar mai putea trece?
Nimic bun.
N-am nevoie.
Poate ar trebui să mănânci mai sănătos.
Și să nu mai fumezi. Să faci sport.
- Ce-i? - Îmi câștig existența mergând pe biclă.
Știi ce mă irită la Alice?
E surprinzător. Înțelegi?
Chiar voia să trăiesc.
De ce-i surprinzător?
Nu știu, doar că...
Poate că-i așa cum ai zis...
Poate că mai mulți oameni
considerau că valorez mai mult decât credeam eu.
Eu cred că valorezi mai mult.
Și vreau să trăiești.
La mulți ani!
Aici erați!
Vă așteptam. Trebuie să plecăm.
Erin are necazuri.
Haideți!
Aia-i bicicleta lui Erin?
Hei!
- Căcat cu ochi! - E chiar după colț.
Unde-i Erin?
Fetelor, e în regulă.
E în regulă.
Ești sigură că n-ai nimic?
Frate, ce bizar!
L-am văzut pe ăsta făcându-se scrum.
- Trebuie să vedeți ceva. - Hei, pe tine te știm.
E gagica din camioneta roșie.
- Ce naiba se petrece? - Face parte din FMT Subteran, ca Larry.
La naiba! Nu mă bag.
- Nu mai picăm în aceeași plasă. - Stați! Trebuie să vedeți ceva.
Acum!
- Stația mea de emisie-recepție! - Drăcia dracului!
E cea cu 14 sau cea cu 30 de diode?
- Cu 30. - La naiba!
E descărcată.
Ăsta a fost al tatei.
Toate sunt din 1988?
E un amestec de rămășițe din călătoriile fetelor în 1988 și 2019.
Dar nu e o pliere.
Sigur n-avem cum să călătorim în timp prin ea?
Nici măcar nu știu dacă vrei să te atingi de ea.
Hai să aflăm!
Suntem siguri că asta e...
Așa...
E destul de ciudat.
Larry, am găsit ceva aici.
Larry!
Ce-a apucat-o?
Pisicile dracului!
Uită-te!
Zău așa, a intrat o pisică sălbatică în casă?
Asta nu-i o pisică.
E o sondă de recunoaștere XK-11.
Nu mai spune!
Recunoaștere?
Adică chestia aia ne poate vedea?
Mă tem că da.
- La naiba, n-am văzut... - Nu!
Sonda transmite date prin timp până la mahări.
- În direct, la oră de vârf. - Mă gândeam eu.
Mahării?
- Ghicește! - Către Vechii Paznici.
- Vechii Paznici. - Bingo!
Stai cu ochii pe sondă, te rog!
Vechii Paznici știu că ele sunt aici?
Ce-i asta?
Ești sigură că-i o idee bună? Fiindcă...
Bine...
Ar trebui să așteptați cu toții în sufragerie.
Ăsta-i protocolul?
Începeți să cronometrați!
- Adică... - Știi ce cred?
În maximum o oră, Vechii Paznicii
o să dea năvală peste noi ca un uragan.
Ce se va întâmpla atunci?
Le vor executa pe fetițe, au încălcat interdicția de a călători în timp.
- Bine. - Ce?
Asta sună un pic cam dur. Sunt doar niște copii.
E oare imposibil să încercăm să le explicăm situația?
Vechii Paznici nu stau la taclale.
Vor aduce Catedrala, vor curăța împrejurimile
și-i vor ucide pe toți care sunt... din afara orașului. Știți voi.
De ce toate trebuie să aibă o denumire stupidă?
Ce-i Catedrala?
Așa se numește centrul de comandă al Vechilor Paznici.
E un sediu mobil care supraveghează întreaga cronologie.
- Acum, c-ai explicat... - Ce putem face?
Un singur lucru.
Să fugim.
Subtitrarea: Christine Bleotu
Redactor Anca Tach