‫אנה!‬
‫אנה! איפה את?‬
‫אנה!‬
‫התנשקתם?‬
‫לפחות שעה.‬
‫באמת?‬
‫עם לשון?‬
‫גם את עשית דברים עם בנים, לא?‬
‫טוב...‬
‫לא ממש התנשקתי.‬
‫להראות לך?‬
‫זה קל. תראי.‬
‫קודם כול, תצמידי הנה את השפתיים. ככה.‬
‫לא כל כך חזק.‬
‫כן.‬
‫ואז את מזיזה את השפתיים. בקלילות וברכות...‬
‫את נראית כאילו שאת נוגסת בלימון.‬
‫תשתקי.‬
‫- בואי הנה. - מה את עושה?‬
‫- אז אני אוליבר. - לא.‬
‫בחייך. ג'וזי.‬
‫- את כל כך סקסית. - תפסיקי.‬
‫אוקיי.‬
‫לא רע בכלל.‬
‫באמת?‬
‫פאק, יורד לך דם!‬
‫אבא! בוא מהר!‬
‫מר לארנץ, לג'וזי התחיל פתאום דימום מהאף.‬
‫דיברנו וזה התחיל פתאום.‬
‫טוב, מתוקה.‬
‫תורידי את הראש. תישעני קדימה.‬
‫כן, ככה.‬
‫תנשמי דרך הפה.‬
‫אני יודע. כמעט סיימתי.‬
‫ג'וזי.‬
‫אפשר לעזור?‬
‫- אני צריך קרח. - כבר.‬
‫אוקיי, תראי לי.‬
‫הדימום נחלש. תכף הוא ייפסק.‬
‫ההורים שלך ממש מטפלים בך.‬
‫הורייך היו מטפלים בך.‬
‫אולי אם הייתי נדרסת. באמת.‬
‫עם יד קטועה ודימום פנימי, לפחות.‬
‫רק אז, אולי...‬
‫אוקיי.‬
‫תודה, אבא.‬
‫המטפל על-פי סבסטיאן פיצק‬
‫יצאתי. נא להתקשר למספר הזה.‬
‫ויקטור לארנץ. אני מחוץ למלון.‬
‫נואש‬
‫- שלום, מספר 58! - רציתי לדבר עם אנה שפיגל.‬
‫אין לי מושג אם היא כאן.‬
‫את עושה פה הכול?‬
‫לוחמת אש, רואת חשבון, מספקת תמיכה נפשית...‬
‫אני יכולה אפילו להוציא לך תוספתן.‬
‫את יכולה לפתוח? זה דחוף.‬
‫המפתח פה, נראה שהיא יצאה.‬
‫היא שכחה אצלי משהו. אני רוצה לשים לה את זה בחדר.‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫אני מעדיף לשים לה בעצמי.‬
‫לא, זה בלתי אפשרי.‬
‫אוקיי. איך קוראים לך?‬
‫בנצ'יה.‬
‫בנצ'יה. טוב.‬
‫בנצ'יה, תקשיבי.‬
‫אני מוכרח לגלות מי האישה הזו.‬
‫זה קריטי.‬
‫יש לך קצה חוט חדש לגבי הבת שלך.‬
‫ידעתי!‬
‫אנה שפיגל חשודה?‬
‫אולי היא יודעת איפה הבת שלי.‬
‫אני צריך לערוך חיפוש בחדר.‬
‫יפטרו אותי בגלל זה.‬
‫יש לך מספיק עבודות.‬
‫כרגע, כן. אבל אם מישהו יגלה, כבר לא יהיו לי.‬
‫בבקשה.‬
‫אם זה יעזור לפענח את המקרה.‬
‫אבל אבוא איתך.‬
‫אז אנה היא הפאם פאטאל הקלאסית.‬
‫אלילה בלונדינית עם שפתיים אדומות כדם שמסחררת את ראשי הגברים.‬
‫נראה לך שהיא חטפה את הבת שלך?‬
‫זה החדר שלה?‬
‫אבל צריך להזדרז.‬
‫חכה! טביעות אצבעות.‬
‫אתה אפילו מופיע בשער.‬
‫כן. כך היא מצאה אותי.‬
‫מתברר שאמרתי משהו על בית הנופש שלי פה.‬
‫מוזר.‬
‫לא כתוב כלום על בית נופש.‬
‫אף מילה.‬
‫חשוד מאוד.‬
‫בטוח כתוב משהו.‬
‫בואי.‬
‫חכה!‬
‫אתה לא יכול לקחת את זה.‬
‫אסור שהיא תדע שמישהו היה פה.‬
‫זו שעת הביקור שלך במחלקה.‬
‫- שלום, ד"ר רות. - שלום.‬
‫גברת זיברגר.‬
‫גברת זיברגר?‬
‫שמי רות. אני הרופא החדש שלך.‬
‫איפה הרופא שלי?‬
‫ד"ר ישקה בא בדרך כלל.‬
‫איך את מרגישה?‬
‫אתה לא ד"ר ישקה.‬
‫מתי יצאת לאחרונה מהמיטה?‬
‫לאן יש לי ללכת?‬
‫דופק תקין... לחץ דם...‬
‫ממילא אני רק מכבידה על כולם.‬
‫אפילו בני המשפחה שלי כבר לא באים לבקר.‬
‫גברת זיברגר.‬
‫ארשום לך משהו.‬
‫- משהו חדש. - למה?‬
‫תתייחסי לזה כהפתעה.‬
‫גרוע יותר זה לא יכול להיות, נכון?‬
‫גברת זיברגר תקבל מעכשיו סרווקס.‬
‫אבל זו תרופת הרגעה חזקה מאוד.‬
‫אני יודע. זה נקרא "תגובה פרדוקסלית".‬
‫אתה הולך, דוקטור?‬
‫כן.‬
‫מה אם יהיה מקרה חירום?‬
‫את תהיי האדם המתאים להתמודד איתו.‬
‫אל תשכחי את התרופה של גברת זיברגר.‬
‫את יודעת מה?‬
‫פשוט תגידי לגברת שפיגל שאני צריך לדבר איתה בדחיפות.‬
‫סגור.‬
‫נראה שקיבלתי עוד עבודה.‬
‫אה, כן.‬
‫זה כל מה שיש לי פה.‬
‫טוב...‬
‫מינימרקט פארקום‬
‫נא להמתין‬
‫כרטיס לא תקין‬
‫הכרטיס הוחרם‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫- משהו לא בסדר. - מן הסתם.‬
‫זה בסדר. הפעם זה על חשבוני.‬
‫- טוב... - מה דעתך על הבוס החדש שלנו?‬
‫תחתמי פה, בבקשה.‬
‫הוא ממרר גם לך את החיים כמו שכולם אומרים?‬
‫כולם צריכים לדבר פחות ולעבוד יותר. תודה.‬
‫אבל אם תרצי שינוי, אינז...‬
‫התפנתה משרה בהנהלה.‬
‫סבינה בחופשת לידה.‬
‫פרופסור גסל זקוק למנהלת לשכה חדשה.‬
‫את הכי ותיקה פה. התפקיד הזה מגיע לך.‬
‫תארי לך עולם שבו כל אחד מקבל את המגיע לו.‬
‫יתרה 0.00 אירו ויקטור לארנץ‬
‫איזבל‬
‫המספר שחייגת איננו מחובר.‬
‫מספרי טלפון, כתובות ומידע שימושי אחר‬
‫ניתן להשיג במספר...‬
‫הגעתם למענה הקולי של וולפגנג ריגר.‬
‫נא להשאיר הודעה.‬
‫וולפגנג, זה ויקטור.‬
‫כרגע ראיתי שחשבון הבנק שלי ריק.‬
‫תוכל לברר מה קורה?‬
‫ניסיתי להתקשר לאיזבל, אבל משהו לא בסדר במספר שלה.‬
‫תחזור אליי.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫אם נישאר רגועים, יהיה בסדר.‬
‫ג'וזי?‬
‫ג'וזי!‬
‫אני מרגישה טוב.‬
‫אולי פשוט...‬
‫אבא...‬
‫בבקשה, אבא!‬
‫זה מהר מדי!‬
‫לאן נוסעים?‬
‫רציתי להחזיר לך את הדברים.‬
‫תודה.‬
‫תיכנסי.‬
‫אני מצטערת. אני צריכה ללכת.‬
‫עשר דקות?‬
‫אם אתה לא מוכן לעזור לי, מר לארנץ, אצטרך לחפש מישהו אחר.‬
‫אני רוצה להספיק למעבורת האחרונה. להתראות.‬
‫בבקשה.‬
‫תפסת אותי בזמן לא טוב אתמול. אני מצטער.‬
‫תני לי עוד הזדמנות.‬
‫אני בהחלט יכול לעזור לך.‬
‫הכול בסדר איתך?‬
‫בסדר גמור. למה?‬
‫אתה חיוור.‬
‫למה המטופלת קשורה?‬
‫היא מעדה מבולבלת בחדר‬
‫ומלמלה לעצמה.‬
‫ולחץ הדם שלה היה גבוה.‬
‫אבל עכשיו הוא תקין!‬
‫כן.‬
‫שנחזור לתרופה הקודמת שלה?‬
‫היא הייתה בסדר איתה.‬
‫אם נראה לך שמצב קטטוני למחצה זה בסדר.‬
‫דוקטור?‬
‫אנחנו נמשיך.‬
‫- נמשיך בתרופה שרשמתי. - אבל...‬
‫פשוט תעשי מה שאומרים לך!‬
‫מובן?‬
‫כן.‬
‫ד"ר רות?‬
‫גסל רוצה לדבר איתך.‬
‫סרן יוזף הקר היה מטופל שלך, נכון?‬
‫נכון.‬
‫הוא סבל מפוסט-טראומה.‬
‫בתיק שלך נכתב שנאסרה עליך הגישה למטופל.‬
‫נכון.‬
‫ועדת האתיקה שלנו בוחנת את הטענה‬
‫שטיפלת בסרן הקר בסם אם-די-אם-איי.‬
‫לפני שלוש שנים, כן.‬
‫טיפלת בו בסם מסיבות?‬
‫מתילספרילמין פותח כחומר עוצר דימום.‬
‫הוא הציל את חייו של מר הקר.‬
‫סרן הקר לא הגיב לטיפולים הרגילים.‬
‫כך שתחת פיקוח צמוד טיפלתי בו‬
‫במינונים של 20 מ"ג אם-די-אם-איי.‬
‫ידוע לך שהסם כלל אינו חוקי בגרמניה?‬
‫אני מודע לכך, כן.‬
‫אוקיי.‬
‫נראה לי שזה הכול.‬
‫באופן עקרוני, אני מסכים.‬
‫יש לטפל בחולים בתרופות מאושרות בלבד.‬
‫אבל כולכם מכירים את המחקרים הקליניים באמריקה.‬
‫הם עדיין לא הסתיימו.‬
‫הטיפול בטראומה באם-די-אם-איי התגלה כמוצלח מאוד.‬
‫ד"ר רות, בדו"ח הזה נאמר‬
‫שהמטופל ניסה להתאבד שלוש פעמים‬
‫לפני שהתחלת את הטיפול באם-די-אם-איי.‬
‫כן. נכון.‬
‫אז הטיפול שלך עבד.‬
‫כך נראה לי.‬
‫אם ננצל את המטופלים כשפני ניסיון,‬
‫זה ישמש פתח לכל מיני דברים.‬
‫אנחנו לא שרלטנים.‬
‫הסיכון גבוה מדי, ד"ר רות.‬
‫בכל הכבוד, דעתי שונה לחלוטין.‬
‫הכול בתיק מצביע על כך שד"ר רות הציל את חיי המטופל.‬
‫אם הוא היה המטופל שלי,‬
‫הייתי חוזר שוב לאותו טיפול.‬
‫אין התקדמות ללא סיכון, גבירותיי ורבותיי.‬
‫כך תמיד היה וכך תמיד יהיה.‬
‫תודה, מר לארנץ.‬
‫האנשים בתחומנו שפורשים כשהחלוק הלבן שלהם נקי מכל רבב‬
‫מעולם לא ניסו להשיג דבר.‬
‫נכון, יש להם יאכטות ובתי נופש באיטליה.‬
‫אבל אם כולנו היינו מסתפקים בזה,‬
‫עדיין היינו קודחים חורים בגולגלות כדי לרפא סכיזופרניה.‬
‫תקבל אזהרה מוועדת האתיקה.‬
‫אתה תושעה זמנית, אבל לא תאבד את הרישיון.‬
‫תודה רבה.‬
‫הצלת לי את הקריירה.‬
‫אני בטוח שגם אתה היית עושה את זה למעני.‬
‫אנחנו, השרלטנים, צריכים לתמוך זה בזה.‬
‫למה רצית לדבר איתי בדחיפות?‬
‫אני רוצה לספר לך סיפור.‬
‫אין לי הרבה זמן.‬
‫זה יהיה קצר.‬
‫ספר.‬
‫כשהבת שלי הייתה קטנה, לימדתי אותה לנגן בפסנתר.‬
‫היה לה כישרון. היא הלחינה יצירות.‬
‫פעם הלחנו יחד מנגינה.‬
‫לא משהו מסובך.‬
‫מנגינה פשוטה. כמו מוטיב של אב ובת מסרט.‬
‫מאז כשרצינו לקרוא זה לזה,‬
‫היינו מתיישבים ליד הפסנתר ומנגנים זאת...‬
‫השני היה ניגש מייד לפסנתר,‬
‫והיינו מנגנים את המנגינה יחד.‬
‫זה סיפור נוגע ללב.‬
‫אבל למה סיפרת לי אותו?‬
‫רק שלושה אנשים בעולם מכירים את המנגינה הזו.‬
‫הבת שלי, אשתי ואני.‬
‫אז מאיפה את מכירה אותה?‬
‫- את מה? - את המנגינה.‬
‫ניגנת אותה אתמול.‬
‫- באמת? - כן.‬
‫אתה בטוח שהיא לא התנגנה לך בראש?‬
‫בטוח לגמרי.‬
‫לא ניגנתי שום מנגינה.‬
‫למה את עושה את זה?‬
‫מה אני עושה?‬
‫למה את משחקת איתי במשחק הפסיכולוגי הזה?‬
‫מר לארנץ, אני רק סופרת.‬
‫אני ממציאה דמויות ואת הנסיבות שלהן.‬
‫ואולי זה נשמע מטורף לגמרי, אבל...‬
‫מה שאני כותבת הופך למציאות.‬
‫אולי גם אתה רק דמות שהדמיון שלי יצר.‬
‫אתה בטוח שאתה באמת קיים?‬
‫למה אתה מדבר רק על עצמך? אמרת שתעזור לי.‬
‫תוכלי להביא הכול? יש לי כאב ראש נוראי.‬
‫בטח. אין בעיה.‬
‫עם חלב וסוכר?‬
‫חלב. הוא במקרר.‬
‫תודה.‬
‫לא המשכת בסיפור על הילדה הקטנה.‬
‫- זה חלק מהטיפול שלי? - כן. בבקשה.‬
‫אוקיי, תן לי לחשוב.‬
‫כשהילדה נעלמה, הייתי בברלין‬
‫וחיפשתי את הפסיכיאטר שלי.‬
‫הרגשתי לא טוב באותו יום.‬
‫ואז שמעתי בכי של ילדה קטנה.‬
‫היא עמדה שם, לבדה.‬
‫בפרוזדור חשוך.‬
‫ניגשתי אליה והיא אמרה שהיא פוחדת לחזור הביתה.‬
‫למה?‬
‫למה היא פחדה ללכת הביתה?‬
‫כי הרוע חיכה לה שם.‬
‫מה זה?‬
‫תה הומאופתי.‬
‫זה אמור לעודד קרישיות של הדם.‬
‫- איזבל. - מצאתי את זה באינטרנט.‬
‫יותר מ-1,000 ביקורות חיוביות. אנשים מתים על זה!‬
‫זה לא יעזור.‬
‫לא יזיק לנסות.‬
‫אלו שטויות.‬
‫טוב...‬
‫בינתיים גם הרופאים שלך לא עזרו במיוחד.‬
‫חשבתי לנסות משהו מעבר לרפואה הקונבנציונלית.‬
‫הכול בסדר?‬
‫אבא שלי גרר אותי לעוד רופא.‬
‫בקרוב ייגמרו לך הרופאים.‬
‫בקרוב.‬
‫מה יש לך?‬
‫האף שלי כל הזמן מדמם.‬
‫ועכשיו כאבי בטן.‬
‫זה מלחץ.‬
‫גם לי יש כאבי ראש כשההורים שלי רבים.‬
‫נראה לי שהם עומדים להתגרש.‬
‫באמת?‬
‫אנחנו צריכות פסק זמן מההורים.‬
‫שבת, מאואר פארק, מסיבה. את ואני.‬
‫אין סיכוי. בחיים לא ירשו לי.‬
‫תגידי שאת באה אליי. להורים שלי ממילא לא יהיה אכפת.‬
‫וגם אוליבר בא.‬
‫ג'וזי?‬
‫התה מוכן!‬
‫יופי, תודה רבה.‬
‫הבריאות שלך פשוט חשובה לי.‬
‫מה זאת אומרת, "הרוע מחכה לה"?‬
‫לא יודעת. זה מה שהיא אמרה.‬
‫לא אני.‬
‫דיברת איתה?‬
‫תגידי לי איפה הבת שלי.‬
‫הייתי מאושפזת במחלקה פסיכיאטרית בשנתיים האחרונות.‬
‫לא זכרתי אפילו את שמי.‬
‫לא נראה לי שאתה עוזר לי במיוחד.‬
‫עדיף שאלך.‬
‫עדיין לא סיימנו.‬
‫סינבד?‬
‫- שחררת את הכלב שלי? - איזה כלב?‬
‫סינבד, הכלב שלי.‬
‫לא ראיתי פה שום כלב.‬
‫אולי כדאי שתלך אתה לטיפול.‬
‫מה זה, אימא?‬
‫זה נראה כמו שמן מנוע.‬
‫יש בזה ג'ינג'ר. זה יעזור לכאבי הבטן.‬
‫נראה לי שהגיע הזמן שתלכי הביתה, מילה.‬
‫ביי. אל תשכחי את שבת.‬
‫מה יש בשבת?‬
‫- אני ישנה אצל מילה. - עוד נראה.‬
‫ממש לא.‬
‫עישנת?‬
‫סינבד!‬
‫שמעתי שלאחת המטופלות שלך היה התקף מאני היום?‬
‫לא הייתי קורא לזה התקף מאני.‬
‫היה צורך בשתי אחיות כדי להכניס את גברת זיברגר למיטה.‬
‫מה אם הייתה נופלת?‬
‫או נעלמת לאיזשהו מקום?‬
‫דוקטור?‬
‫מעולם לא היה לי מטופל שהגיב לסרווקס בקיצוניות כזו.‬
‫סרווקס. באיזה מינון?‬
‫עשרים מ"ג.‬
‫הערכים שלה תקינים.‬
‫היא הייתה עלולה לקבל שבץ.‬
‫מצבה יציב עכשיו.‬
‫הייתי מחזיר אותה לתרופה הקודמת.‬
‫חבל שזה לא תלוי בך, מר ישקה.‬
‫יש לנו כאן כללים מסוימים, ד"ר רות.‬
‫עבודה בשיתוף פעולה. אני קורא לזה "התרבות הארגונית שלנו".‬
‫היא חשובה לי מאוד.‬
‫לא באתי הנה כדי לפטפט עם עמיתים על קפה ועוגה.‬
‫נראה לי שכולם כבר הבינו את זה.‬
‫פרופסור, המטופלים שלקחתי‬
‫נמצאים בבית החולים הזה כבר שנים.‬
‫אם הכללים שלך כרוכים בסימום מטופלים‬
‫כדי שלא יכבידו על העובדים,‬
‫אז שכרת את הרופא הלא נכון לנהל את המחלקה הפסיכיאטרית שלך.‬
‫אולי זה כך.‬
‫מצבה של גברת זיברגר ישתפר.‬
‫אני מקווה למענך שכך יהיה, ד"ר רות.‬
‫שוב אתה?‬
‫אתה בא לכאן הרבה.‬
‫כמה דברים יש לך שם?‬
‫לא מעט. אני...‬
‫התגרשתי לא מזמן.‬
‫רוב האנשים באים רק כדי לאחסן דברים.‬
‫וחוזרים רק כדי לרוקן את המחסן‬
‫ולזרוק את הזבל שלהם.‬
‫זה לא כל כך קל.‬
‫אלו הרבה חפצים משפחתיים שצריך למיין.‬
‫קראת את הכללים. שום אחסון לא חוקי או שתעוף מכאן מייד.‬
‫אסור לך גם לישון פה.‬
‫כן, אני...‬
‫יש לי דירה. אני רק צריך למיין את הדברים.‬
‫אני סוגרת את השער ב-22:00.‬
‫אם עדיין תהיה כאן, תצטרך לישון כאן.‬
‫לא!‬
‫סינבד?‬
‫סינבד!‬
‫סינבד...‬
‫מרפאת פארק‬
‫- בוקר טוב, ד"ר רות. - בוקר טוב.‬
‫- ד"ר רות? - כן.‬
‫זה בקשר לגברת זיברגר.‬
‫מה קרה?‬
‫ד"ר רות.‬
‫אני רוצה להודות לך.‬
‫כבר מזמן לא הרגשתי טוב כל כך.‬
‫אפשר?‬
‫את כבר לא רועדת?‬
‫תראה. כלום.‬
‫אכלת משהו היום?‬
‫ארוחת בוקר שלמה.‬
‫אין לי מילים להודות לך.‬
‫אתה ממש קוסם.‬
‫תודה.‬
‫בואי לא נגזים. אחות...‬
‫גברת זיברגר.‬
‫כן.‬
‫עוד 20 דקות, ואז תכניסי אותה פנימה.‬
‫- כן. - כן.‬
‫לא היה אמור לרדת גשם?‬
‫תרצה משהו?‬
‫אני עדיין מחכה למישהי.‬
‫מילה.‬
‫היי.‬
‫- מצטערת. - שלום.‬
‫איחרת ביותר משעה.‬
‫כן, עכשיו אתה יודע מה ההרגשה.‬
‫שימי את הטלפון בצד.‬
‫מרוצה?‬
‫כן. מה תרצי לשתות?‬
‫סליחה.‬
‫דיאט קולה.‬
‫דיאט קולה. ואוכל?‬
‫- אין לי זמן. - מה זאת אומרת, אין זמן?‬
‫אני תכף צריכה ללכת.‬
‫אבל רק...‬
‫ייקח לנו עוד רגע. אני אקח עוד כוס מים.‬
‫זו המסעדה האהובה עלייך.‬
‫בחירה מצוינת. אב השנה.‬
‫ותפסיק לעקוב אחריי באינסטגרם!‬
‫ספרי לי על עצמך.‬
‫- על עצמי? - כן. איך בבית הספר?‬
‫יש לך חבר?‬
‫אם יש לי חבר?‬
‫לא, אבל אני עושה המון סקס.‬
‫אוקיי.‬
‫למה התחלת פתאום להתעניין בי?‬
‫אני רוצה להיות שם בשבילך.‬
‫אני לא צריכה אותך.‬
‫אפילו לא היית שם כשהחברה הכי טובה שלי נעלמה.‬
‫תגיד את האמת, אתה לא רוצה להיות פה.‬
‫גם אני לא. אז מה הטעם?‬
‫- מילה, חכי. אני צריך... - אני יודעת. אתה במרכז.‬
‫אתה תמיד במרכז.‬
‫מילה.‬
‫דיאט קולה. מי ברז.‬
‫תרצה לאכול משהו?‬
‫לא מצאתי כלום.‬
‫אלוהים, אתה נראה חצי מת.‬
‫ראית את הכלב שלי?‬
‫לא. בוא תיכנס.‬
‫קודם כול אתה צריך מנה כפולה של ויסקי.‬
‫זו התרופה הכי טובה לחיוורון.‬
‫חיפשתי בכל מקום.‬
‫מתי הוא נעלם?‬
‫אתמול בלילה.‬
‫אולי הוא יצא לצוד.‬
‫ארנב או שועל...‬
‫האישה הזו...‬
‫היא שחררה אותו.‬
‫- איזו אישה? - אנה שפיגל.‬
‫היא לא יציבה, הלברשטאט.‬
‫- מה זה אומר, "לא יציבה"? - פסיכוטית.‬
‫- ובשפה פשוטה? - היא...‬
‫היא פגיעה רגשית‬
‫וסובלת מהפרעה בתפיסת המציאות וממצבי רוח.‬
‫נשמעת כמו גרושתי.‬
‫היא יודעת דברים על ההיעלמות של בתי.‬
‫אתה בטוח?‬
‫לגמרי.‬
‫מה אתה מתכנן לעשות?‬
‫זה "מאוזר".‬
‫אקדח קטן במיוחד. הוא לא כבד, נוח לנשיאה.‬
‫תניח אותו מתחת לכרית.‬
‫ליתר ביטחון.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫אם היא באמת מטורפת, כדאי שתהיה מוכן.‬
‫אני פסיכיאטר.‬
‫טיפלתי באנשים כאלה במשך שנים.‬
‫אני לא צריך נשק.‬
‫טוב, אם אתה לא צריך אותו, פשוט תשאיר אותו מתחת לכרית.‬
‫- זה לא יזיק. - לא, תודה.‬
‫אני רוצה את הכלב שלי איתי.‬
‫הם פה.‬
‫מצאנו אותן במאואר פארק.‬
‫הן שתו וודקה עם נערים גדולים יותר.‬
‫היא התעלפה.‬
‫ג'וזי?‬
‫הכול טוב.‬
‫משטרה‬
‫- הכול טוב. - את מרותקת.‬
‫לחודש. בלי טלוויזיה ובלי אינטרנט.‬
‫ובלי טלפון.‬
‫אבא...‬
‫לא הצלחנו ליצור קשר עם הוריה.‬
‫מפתיע!‬
‫תוכלו לארח אותה?‬
‫כן, כמובן.‬
‫אוקיי.‬
‫בואי, מילה.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫ואת?‬
‫מה קרה?‬
‫זה ברור, לא?‬
‫הן שתו.‬
‫מתבגרים, מה?‬
‫אסור היה לי להרשות לג'וזי ללכת.‬
‫הבת שלך משפיעה עליה לרעה.‬
‫- אני מצטער! - גם אני.‬
‫בואי.‬
‫מילה!‬
‫אני עדיין אבא שלך.‬
‫ממתי?‬
‫היי, בואי הנה.‬
‫- בואי. - תעזוב אותי.‬
‫בואי הנה.‬
‫אל תתייחס אליי כמו לבובה.‬
‫אני יודע. גדלת.‬
‫אבל את עדיין בת 13.‬
‫צעירה מכדי לשתות.‬
‫אימא צודקת. זה לא טוב לכאבי הבטן שלך או לדימומים מהאף.‬
‫אני בסדר.‬
‫ג'וזי...‬
‫אביא לך כוס מיץ תפוזים.‬
‫אבא?‬
‫תדפוק בדלת לפני שאתה נכנס בפעם הבאה.‬
‫אזתיופרין‬
‫מר רות?‬
‫אפשר לעזור לך, דוקטור?‬
‫לא.‬
‫יש לי כל מה שאני צריך. תודה.‬
‫טוב, אז נתראה מחר.‬
‫כן.‬
‫להתראות מחר.‬
‫- סליחה, אני רוצה ספיד. - כן, בטח. תסתלק.‬
‫באמת. אני צריך ספיד.‬
‫אני לא אגיד את זה שוב, זקן. עוף מפה.‬
‫- יש לי כסף. - כן? כמה?‬
‫שלוש מאות.‬
‫שלוש מאות?‬
‫תראה לי.‬
‫תראה לי את הכדורים.‬
‫אם אתה רוצה ספיד, תראה לי את הכסף המחורבן.‬
‫בסדר, אבל לא כאן. שם.‬
‫סינבד?‬
‫סינבד!‬
‫סינבד, בוא הנה!‬
‫טרי‬
‫לא!‬
‫לא...‬
‫תרגום כתוביות: סמדר פיסיק‬
‫בקרת כתוביות דניאלה מגדל‬