Ahoj, krásko.
Taťka tě vezme na vyjížďku.
Ať se kůže pálí.
Čau, Barney!
Čau, Dougie. Ten infarkt ti sluší, kamaráde.
Pěkný, co? Měli byste si ho taky pořídit. Vezmu vás na vyjížďku.
Slušná kára.
Díky.
Co to tu máme?
Kapesníčky, ovladač, křupky...
Plná výbava.
Co je zač, ročník 2004?
Devadesát pět.
Má najeto dvě stě tisíc mil.
Manšestrová kola.
Chceš si zazávodit?
Jistě.
O papíry?
Teda...
pokud nejsi zbabělec.
Jdem na to.
Jste připraveni?
Ukaž mu, co umíš, Brownie.
Teď!
Chybí mi má žena.
Čau, Ricku.
Troubo!
Ahoj, Gary.
Potřebuješ odvoz?
To bych řek.
-Všiml jsem si, jak na mě koukáš. -Jo.
Ano.
Tohle je dobrý.
KLUCI V ZÁKULISÍ
Pojďte dál.
V této místnosti poznáte svého malého cizinečka.
Tak se posaďte.
Udělejte si pohodlí a tak nějak si zvykněte na ten prostor.
-Dobře. -Děkujeme, doktore.
Tak prosím.
Musím ale říct, že jsem hrozně nervózní.
Řekněme si to narovinu.
Jsem moc stará na to, abych tohle dělala poprvé.
-Určitě všechno vypadá dobře? -Ano, rozhodně.
Nepředpokládám, že by s tím byly nějaké problémy.
Díkybohu.
-Doktorka Williamová vás vychválila. -Vážně?
Tak vám řekla i o mé míře upuštění?
-Prosím? -Ano.
Moje míra upuštění je nejnižší ve městě.
A nechci se chlubit,
ale je třetí nejnižší v Severní Americe.
Dobře, to je skvělé.
Ale nejsem si úplně jistá...
Myslím, že moje žena chce říct...
Omluvte naši nevědomost, doktore, ale...
Co přesně je míra upuštění?
Míra upuštění je v podstatě přesně to, jako co to zní.
Jedná se o průměrný počet případů, kdy během porodu novorozence
dojde k upuštění.
Vy pouštíte miminka?
Sere medvěd v lese?
Nebo ještě výstižněji,
upouští lékař na porodním sále novorozence?
Odpovědi na obě otázky znějí ano!
Celostátní míra upuštění
je 57 %.
-Takže více než v polovině případů. -Přesně tak.
Ale moje míra upuštění je 39 %.
Takže ze 100 miminek, která porodíte,
upustíte 39 na zem?
Ano, upustím!
Víte, byl jsem v Tonight Show
a Jimmy Fallon po mně hodil deset naolejovaných čivav
a já jsem jich sedm chytil.
Jimmy dokázal udržet jen jednu,
a to je velká hvězda.
-Jistě, je velká hvězda. -Je to velká hvězda.
Slavnější než Jimmy Fallon nikdo není.
Nebolí to ta miminka?
Pane Montreale.
Promiňte mi malou netaktnost.
Popsal byste vagínu své ženy jako pevnou?
Velmi.
A...
Řekl byste, že váš penis
je větší, nebo menší než tahle panenka?
Větší.
Jo, dvakrát tak velký.
Ne penis panenky,
ale celá panenka.
Aha, menší.
Mnohem menší.
O co vám jde?
Snažím se vám říct,
že pokud novorozenec zvládne protlačit se z vás ven,
pak zajisté vydrží i malé upuštění.
Novorozenci jsou úplně gumoví.
-Protože se odrážejí. -Ne, neodrážejí se.
Bylo by skvělé, kdyby ano.
Mohli byste je chytit při prvním odrazu a započítat si to do statistik.
Ne, neodráží se, ale novorozenci jsou velmi odolní.
Nebudete se zlobit?
Ale ano, budu.
Proč jste se vůbec obtěžoval ptát?
Ze zvědavosti.
Kromě toho, když nekouřím, dostávám třesavku
a moje míra upuštění jde ke dnu.
-Budete kouřit i při porodu? -Jasně, jako fabrika.
Chytejte!
Bože!
Mám ho.
Vidíte?
To nedělám. V 61 % případů.
Dobře, dostal jste mě!
-Skvělé. -Mě také. Jestli můžeme zůstat.
Samozřejmě.
Ale napřed podepište smlouvu „Kdo to našel, toho to je.“
To je pro případ...
Je to opět zcela standardní záležitost.
Je to jen smlouva.
Píše se tu: „Jestliže tam během porodu najdu něco dalšího,
„můžu si to nechat.“
Paráda.
-No prosím. -Tak prosím.
Dojde vám... Dobře.
U MRAMOROVÉHO FAUNA
Další zastávka naší exkurze je U Mramorového fauna.
Úplně první bar, kde jsem kdy pracoval.
Představ si, že mi bylo 17 let.
Takže jsi byl nezletilý.
No, technicky vzato.
Ale to byla 80. léta.
Válečná doba.
Všichni na palubě.
Byl jsi dobrý barman?
Ten nejhorší.
Přesto jsem si na konci večera odnesl víc dýšek než všichni ostatní.
Hele, není tady někde tvůj starý bar U Buddyho?
Ano.
Ale před lety vyhořel do základů.
Co tam je teď?
Nic.
Za ty roky tam vyzkoušeli plno věcí.
Květinářství,
únikovou místnost,
další gay bar.
Ale ten taky vyhořel do základů.
Teď je to jen prázdný pozemek.
To zní jako prokletí.
To jsem v obou případech řekl policii.
Prokrindáčka!
To se nestydí?
Co se děje, Buddy?
BRZY NA TOMTO MÍSTĚ - LUXUSNÍ BYTY
Demetri.
Tohle býval Olymp.
Nejskvělejší lázně všech dob.
Domov bohů.
Teď jsou to jen další odporné bytovky.
Chodil jsi tam?
Chodil? Prakticky jsem tam žil.
Proč? Byl jsi bezdomovec?
Ne vždycky.
Co je tohle?
Vypadá to jako díra,
kterou se lidé dívají na druhou stranu staveniště.
Demetri, tak proč je v úrovni pasu?
Možná je to pro děti.
Ty bezelstný chráněnče.
Buddy, ty bláznivá děvko. Už je to věčnost.
Haló?
Kdo je to?
To jsem já, stará šmírdíra z Olympu.
Prosím?
Ta pod kuřrampou.
Znali jsme se důvěrně.
To je nějaká skrytá kamera?
Ne! Podívej se a přesvědč se sám.
-Já to udělám. -Ne.
Ničeho se nebojím.
Myslím, že tohle znám.
Takže je to pravda.
-Jak ses sem sakra dostala? -No...
Když to tu zbourali,
dělníci se rozhodli, že mě sem z legrace dají.
To dává smysl.
Ale jak to, že mluvíš?
No, před několika lety,
kolem půlmiliontého výstřiku,
jsem si uvědomila, že jsem dosáhla vědomí.
Dlouho jsem toho moc nenamluvila.
To je pochopitelné, s tak plnými ústy.
Ale proč mluvíš teď?
Protože to, co bohové předpověděli, se stalo skutečností.
Jsem poslední šmírdíra na světě.
Věděl jsem, že ten den přijde.
Je něco, co bych mohl udělat?
Buď opatrný, Buddy.
Džin má vždycky nějaký háček.
Nejsem džin a žádnej háček tu není.
Buddy, jen chci, abys mě nechal prohlásit za kulturní památku.
Víš,
mám kamarádku, která by nám mohla pomoci.
Sešli jsme se zde dnes,
při této slavnostní příležitosti,
abychom vzdali hold statečným mužům
a mužům,
kteří se rozhodli hrát tu nejkrajnější hru na důvěru
a prostrčili své údy podivnou dírou
s nadějí, že na druhé straně
je někdo s dobrými úmysly.
Nezapomínejme však na ty,
kteří na druhé straně klečí
v očekávání
a doufají, že to,
co tou dírou projde,
přichází v dobré víře.
Jako klečíme na kolenou
v našich modlitebnách
a modlíme se, aby nás Bůh jednoho dne
zahrnul
svou štědrostí.
Nějaká poslední slova, než Liz přestřihne pásku
a z tvého života se stane mediální cirkus?
Ano!
Trochu jsem lhala.
Je tady takový háček.
Já ti to říkal.
Nyní prohlašuji
poslední šmírdíru
za otevřenou.
Dobře, Buddy, čas na háček.
Pojď blíž.
Ještě blíž.
„NIKDY NENÍ HOTOVO“ - BUDDY COLE
Teď ho dej dovnitř
a něco si přej.
Na déjà vu-vu.
Neztrapni mě.
Dobře. Myslím, že už to skoro máme.
Ano, vypadá to dobře.
Tak, víte co,
asi budeme potřebovat, abyste ještě jednou pořádně zatlačila,
a jsme z nejhoršího venku, jasný?
Tak jo, dělej, opři se do toho.
Ach bože.
Ano!
Zapište to jako čistý úlovek.
Tady, máte to?
Myslím, že je to holka nebo tak něco.
Hele, podívejme se.
Hodinky Casio. Super.
Hej! To jsou hodinky mého bratra.
Čau, kámo. Promiň, že jsem přišel opilej ve dvě ráno,
ale fakt s tebou potřebuju mluvit.
Ale je teprve deset a ty jsi střízlivý.
Sakra.
Dobře.
Dojdu se opít
a vrátím se za čtyři hodiny.
Tak jo.
O čtyři hodiny později...
Ahoj.
Pojď dál.
Super, díky.
Víš co,
udělám nám konev kávy.
To by bylo skvělé. Díky, žes mě pozval dál.
Co tě tak rozhodilo?
Myslím, že mě moje imaginární holka
asi podvádí.
Zbláznil ses? To by Camille neudělala, miluje tě.
To jsem si taky myslel, ale...
když si nás poslední dobou představím spolu, je taková odtažitá.
Jako by byla myšlenkami někde jinde.
Určitě se pleteš.
Není to žádná poběhlice.
Kéž bych tomu mohl věřit.
Tuhle v noci...
jsem si představoval, že jsme u ní doma. Užívali jsme si klidnou noc.
Objednali jsme si thajské jídlo, sedli na gauč a koukali na starý film.
Bylo to perfektní.
Pak jí zazvonil telefon.
Koukla se, kdo volá, a ve tváři se jí objevil zvláštní výraz.
Řekla, že je to obchodní hovor a že ho nechce zvednout.
Telefon zvonil snad celou věčnost.
Nakonec přestal.
Ale po zbytek té noci vypadala...
napjatě a roztržitě.
Myslím, že je docela zřejmé, že mě podvádí.
Mýlíš se, je dobrá a věrná.
Tak jsem si ji vždycky představoval.
Ale teď
si myslím,
že je prostě děvka.
Hej! Takhle o Camille nemluv.
Je to anděl.
Aspoň tak si ji představuju já.
Cože?
Ty si představuješ mou imaginární holku?
Takže jsi to byl celou dobu ty?
-Špatně jsi to pochopil. -Opravdu?
Proč mi nepopíšeš, jaké to bylo?
Představoval sis, jak tě šuká jako zvíře?
Představoval sis, jak ti zatíná nehty
do zad a křičí tvoje jméno, když se udělá?
No, představuju si to teď.
Nech toho!
-Představoval jsem si ji jako kamarádku. -Myslíš si, že jsem idiot?
Ne, je to pravda.
Představoval jsem si, že mi přišla poradit se zařízením bytu.
Snažila se mě dát dohromady se svou přítelkyní, protože...
si myslela, že jsem něžný a milý a že si zasloužím někoho skvělého.
Fajn a nikdy se nic nestalo.
Jednou...
jsem si představoval...
že se hodně opila a já jí držel vlasy, když zvracela.
Umyl jsem jí obličej vlhkým hadříkem.
Usmála se a políbila mě.
-Ale nic to neznamenalo. -Kéž bych ti ji nikdy nepopisoval.
To teda.
Nikdy jsem se o to neprosil.
Zatraceně, ty a tvůj popisný talent!
Vymaloval jsi ji krásnými slovy, vtisknul jsi mi ji do mysli.
Není to moje chyba, že jsem...
Že jsi co?
Že jsem se zamiloval, sakra!
Ano, řekl jsem to! Miluji Camille. Jsi teď šťastný?
Ty hajzle!
Jak si myslíš, že se cítím?
Když si jen představím, že není se mnou, nemůžu na ni přestat myslet.
To dává smysl.
A pokaždé, když si představím nás tři,
jak spolu cestujeme Evropou ve starém cikánském karavanu,
mé srdce křičí, abych ji objal,
abych ji políbil.
Ale vím, že nesmím.
Ty ubohej sráči!
Přiznej si to. Neuspokojoval jsi její imaginární potřeby.
Vážně, tak to jdi do prdele.
-Ty jdi do prdele. -Ne, ty jdi do prdele!
-Ty jdi do prdele! -Ne, ty jdi do prdele!
-Jdi do prdele... -Jdi do prdele...
Víš, co udělám?
Představím si, že zemře při autonehodě!
Já si představím, že auto je ze žužu, takže se jí nic nestane.
Já si představím, že to žužu vzplane.
Já si představuju, že má na sobě ohnivzdorný,
a přece sexy speciální kočičí oblek.
Takhle se nikam nedostaneme!
Máš pravdu.
Ať se rozhodne sama.
Jo.
-Připraven? -Ano.
Tři, dva, jedna.
Představil jsem si, že si vybrala mě.
No, já si představil, že si vybrala mě.
Opravdu?
Ne.
No...
Asi bych vás měl nechat na pokoji.
Počkej!
Můžeme být všichni kamarádi.
Ne.
Bojím se, že na to nejsem dost silný.
Neboj se.
Je silnější, než si myslí.
Nerad to říkám, ale mohla bys odejít? Očekávám Camille.
Jako už teď.
PŘÁTELÉ KLUKŮ V ZÁKULISÍ, ČÍSLO 372
Jsem velký fanoušek Kluků v zákulisí.
Vlastně jsem velký fanoušek všeho.
Beru mikrodávky.
Přátelé Kluků v zákulisí, číslo 372.
Charlene.
Dobře. Dobře.
Tak co, už se všichni nalogovali, nebo jak se tomu sakra říká?
-Ano. -Jsme tady.
Dobrá.
Fajn, to je dobře.
No, řekl bych...
Nikdo z nás nezapomněl na tu nešťastnou událost z minulého,
z minulého setkání na Zoomu...
No, Kazowski...
Začal masturbovat, tak je to.
Zřejmě si myslel, že má vypnutou kameru,
ačkoli to vlastně nevysvětluje, proč masturbovat při schůzce
-nebo pořád mrkat do kamery. -Hanba.
Ale každopádně, čistě z opatrnosti,
raději zavedeme nová pravidla pro masturbaci.
A tím předávám slovo Maryam, aby to vysvětlila.
Děkuji. Zdravím všechny.
Pamatujete si ten modrý nápoj, který jsme vám dali ve středu?
Ano, byl hodně perlivý.
To proto, že byl naplněn miliony nanobotických senzorů,
které se rozmístily do vašich těl,
aby monitorovaly teplo, vlhkost a pohyb.
Kdyby někdo začal...
kazowskiovat,
jak tomu teď na personálním říkáme,
vaše okno v Zoomu začne červeně blikat.
Tak, to bychom měli.
Ale dost technického blábolení,
bez urážky, Maryam.
Přejděme k naší schůzce. Nino?
-Spusť! -Dobře, jistě.
Procházela jsem finská čísla z posledního čtvrtletí...
Danny!
Co to sakra... Ty masturbuješ.
-Masturboval jsi. -Ne.
-Ale ano. -Prosím vás.
Nemasturboval jsem.
Jen jsem si z klína smetával drobky z toustů.
Navíc bych nikdy nemasturboval při jezení toustů,
jen si představte, kam by se ty drobky mohly dostat.
To je velmi dobrá poznámka, Tentokrát to necháme být, Danny.
Dobře. Máš opět slovo, Nino.
Dobře. Když jsem se poprvé podívala
na ta finská čísla oceli, byla jsem zmatená.
-Myslím... -Danny.
-Jakou máš výmluvu tentokrát? -Co? Nevím, co se stalo.
-Ty očividně masturbuješ. -Ne, nemasturbuju. Totiž...
Nanoboti nelžou.
-Nelžou, Danny. -Možná, ale...
Nevím, co se stalo. Dobře, ano. Ano, napadlo mě to.
Takže jsi jen přemýšlel o sexu?
No, ano. Na okamžik.
Vyslechněte mě.
Poslouchal jsem Ninu, jak mluví o situaci s finskou ocelí,
a všiml jsem si, že na poličce
má knihu Padesát odstínů šedi.
-Panebože. -Přímo tam.
Já...
moc se omlouvám... já...
Já... můj zadek.
Můj zadek.
-Stačí říct „můj zadek“. -A kalhoty. Byla jsem unavená z letu.
Ano, všichni jsme to zažili.
Vím, že se cítíš hrozně, já se taky cítím hrozně.
Když si taky sundám kalhoty, budeš se cítit líp?
-Trochu. -Dobře, pak tedy
bych to měl udělat, milá dámo.
-Tak prosím. -Danny.
-Danny, trochu slušnosti. -Bože, samozřejmě. Absolutně.
Ano.
-Dobře. -To je lepší.
Že ano? Prosím.
Dobře.
Víte, nebylo by špatné, kdybychom následovali Dannyho příklad.
Mohlo by to být dobré pro budování týmu.
To si jako všichni sundáme oblečení, Maryam?
Já už jsem nahá.
Moje oblečení je udělané v převlékací aplikaci.
Moje také. Mám na sobě plenku.
Lathane, co to děláš?
Falešný poplach.
Právě jsem se počůral.
Necítím se moc bezpečně.
-Moc se omlouvám, Alisho. -Neřekla jsem, že se mi to nelíbí.
Maryam!
Promiňte, pane.
To, co Alisha řekla, mě zmátlo, a když mě něco mate, vzruším se.
Bezpečí je pro ovce.
Promiňte.
„Ovce“ je moje stopka.
Kdo je tatínkova nezbedná pastýřka?
Je jasné, že dnes žádnou práci neuděláme.
Takže, kdo je pro samostatný let, ale ve formaci, ať řekne ano.
-Ano. -Ano.
-Dobrá tedy.
Budu se jen dívat, protože upřímně řečeno,
moc jsem si se svým frantíkem neužil od té doby,
co jsme se spojili s Japonci.
Jo, to mi opravdu vzalo vítr z plachet.
Pokračujte.
Žádnou hudbu! Potřebuju ticho!
Hej, žádnou hudbu.
Promiňte.
Vypadá to, že Lathan zamrznul.
Ne, ne. Takhle se tvářím při orgasmu.
A jsem blízko.
Jsem velmi blízko.
Už budu.
-Měl jsem do předčasného důchodu. -Nepoznáte to.
Nepoznáte, kdy se udělám. Nepoznáte.
Je to jenom moje tajemství.
Jenom pro mě.
Dobře, už.
Gratuluju, Lathane.
Dobrá práce, všichni.
Překlad titulků: Dagmar Dolejšová
Je to jen moje tajemství.
Kreativní dohled Jan Táborský