Bună, frumosule.
Tati o să te ia la o plimbare.
Să mâncăm asfaltul!
Salut, Barney!
Salut, Dougie! Chestia aia arată bine pe tine, amice.
Frumos, nu? Ar trebui să-ți iei unul la fel. Te duc la o plimbare.
Mișto mașina!
Mersi.
Ce avem aici?
Șervețele, telecomanda, pufuleți...
Complet configurat.
Din ce an e, 2004?
Din '95.
Doar 300.000 de kilometri,
roți de velur.
Vrei să ne întrecem?
Sigur.
Pentru talon?
Vreau să spun...
Doar dacă nu ți-e frică.
Hai să ne întrecem.
Sunteți gata?
Arată-i ce poți, Brownie.
Start!
Mi-e dor de soția mea.
Salut, Rick!
Fraiere!
Bună, Gary!
Te duc undeva?
Sigur vreau.
- Am observat că te uiți la mine. - Da.
Da.
Este bine.
PUŞTII DE PE HOL
Intrați.
Asta este camera în care vă veți întâlni cu micul vostru străin.
Luați loc!
Faceți-vă comozi și obișnuiți-vă cu spațiul.
- Bine. - Mulțumesc, doctore.
Poftim.
Trebuie să spun, totuși, că sunt foarte, foarte agitată.
Adică, să recunoaștem.
Sunt prea bătrână ca să fac asta pentru prima dată.
- Ești sigur că totul arată bine? - Da, da, cu siguranță.
Nu prevăd să fie deloc probleme.
Slavă Domnului!
- Dr. William a spus că ești cel mai bun. - Așa a zis?
V-a spus și despre media mea de scăpare?
- Mă scuzați? - Da.
Media mea de scăpare este cea mai scăzută din oraș.
Și nu vreau să mă laud singur,
dar este a treia cea mai mică din America de Nord.
Ei bine, asta e grozav.
Dar nu sunt pe deplin sigură...
Cred că ceea ce încearcă soția mea să spună...
Scuzați-ne ignoranța, dle doctor, dar...
Ce anume este medie de scăpare?
O medie de scăpare este exact ce auziți.
Este numărul mediu, în timpul nașterii unui nou-născut,
când există scăpări.
Scapi copiii?
Un urs se cacă în pădure?
Sau o întrebare potrivită ar fi
un doctor scapă un nou-născut în sala de nașteri?
Și răspunsurile sunt da și da!
Media națională
este de 57%.
- Mai mult de jumătate. - Exact.
Dar media mea de scăpare este 39%.
Deci, la fiecare 100 de copii pe care îi asiști,
scapi 39 pe jos?
Da, îi scap!
Știi, am fost la Tonight Show,
iar Jimmy Fallon a aruncat în mine zece chihuahua unsuroși
și am reușit să prind șapte dintre ei.
Jimmy a reușit să prindă doar unul
și este o mare vedetă.
- Sigur, e o mare vedetă. - E un mare star.
Nu poți fi mai faimos decât Jimmy Fallon.
Asta nu le face rău copiilor?
Dle Montreal.
Dacă îmi scuzați puțin nedelicatețea.
Ați descrie vaginul soției dv. ca fiind strâmt?
Foarte.
Și...
Ați spune că penisul dv. este
mai mare sau mai mic decât această păpușă?
Mai mare.
Da, de două ori mai mare.
Nu penisul păpușii,
întreaga păpușă.
Am înțeles, mai mic.
Mult mai mic.
Ce vrei să spui?
Ei bine, vreau să spun
că, dacă un nou-născut reușește să se strecoare din tine,
atunci cu siguranță face față unei căderi.
Nou-născuții sunt ca de cauciuc.
- Pentru că sar. - Nu, nu sar.
Ar fi grozav dacă ar fi face-o.
Poți să-i prinzi la prima săritură și te-ai poziționa ca atare.
Nu, nu sar, dar nou-născuții sunt foarte rezistenți.
Vă deranjează?
Da, chiar mă deranjează.
De ce ai mai întrebat dacă mă deranjează?
Curiozitate.
Dacă nu fumez, încep să tremur
și, apoi, media scade cu adevărat.
- O să fumezi în timpul nașterii? - Da, ca un turc.
Prinde!
Dumnezeule!
L-am prins.
Vezi?
Eu nu fac asta. În 61% din cazuri.
Bine, m-ai convins!
- Grozav. - Și pe mine. Dacă ne mai vrei.
Desigur.
Dar trebuie să semnați acest acord „Ce-am găsit al meu să fie”.
Asta e pentru...
Și asta e o chestie destul de standard.
E doar un acord.
Spune: „Dacă găsesc altceva acolo în timpul nașterii,
„pot să-l păstrez.”
Fantastic.
- Gata. - Gata.
Rămâneți fără... În regulă.
Următoarea oprire în turul nostru este The Marble Faun.
Acesta este primul bar la care am lucrat.
Știai că aveam 17 ani?
Deci, erai minor.
Ei bine, tehnic vorbind.
Dar era în anii '80.
Eram sărac.
Toată lumea la muncă.
Ai fost un barman bun?
Am fost cel mai rău.
Cu toate astea, la sfârșitul nopții, aveam cele mai multe bacșișuri.
Hei, vechii tăi amici de la bar nu sunt pe aici pe undeva?
Ba da.
Dar a ars din temelii cu ani în urmă.
Ce mai e acum?
Nimic.
Au încercat multe de-a lungul anilor.
O florărie,
un escape room,
alt bar de homosexuali.
Dar, de asemenea, a ars din temelii.
Acum, este doar un loc gol.
Pare a fi un blestem.
Asta am spus poliției, de ambele dăți.
Iisuse Hristoase!
Nu le e rușine?
Ce e, amice?
Demetri.
Acesta era odinioară Muntele Olimp.
Cea mai mare baie publică din istorie.
Casa Zeilor.
Acum e doar un alt bloc scârbos.
Obișnuiai să mergi acolo?
Să merg acolo? Practic am locuit acolo.
De ce? Erai fără adăpost?
Nu întotdeauna.
Ce e asta?
Se pare că oamenii se uită prin găuri
în partea cealaltă a șantierului de construcții.
Demetri, atunci de ce e la nivelul taliei?
Poate e pentru copii.
Protejat naiv ce ești!
Amice, curvă prostuță. A trecut o veșnicie.
Alo?
Cine e?
Sunt eu, vechea gaură a gloriei de pe Muntele Olimp.
Poftim?
Cel de sub rampa de fum.
Ne-am întâlnit de multe ori.
Este una dintre glumele de la „Camera ascunsă”?
Nu! De ce nu arunci o privire să vezi cu ochii tăi?
- O fac eu. - Nu, nu.
Sunt în siguranță.
Cred că am mai fost aici.
Deci, e adevărat.
- Cum naiba ai ajuns aici? - Ei bine...
Când au dărâmat locul,
muncitorii au decis să mă pună aici în glumă.
Păi, are sens.
Dar cum de poți vorbi?
Acum câțiva ani,
după un milion de ejaculări,
cred, mi s-a trezit conștiința.
Nu am vorbit o lungă perioadă de timp.
De înțeles, gura ta era atât de plină.
Dar de ce vorbești acum?
Pentru că noi suntem Zeii și cele prezise au devenit realitate.
Eu sunt ultima gaură a gloriei.
Știam că va veni ziua asta.
Este ceva ce pot face?
Ai grijă, amice.
Întotdeauna există o capcană la duh.
Nu sunt duh și nu există nicio capcană, dulceață.
Amice, vreau doar să fiu declarat monument natural.
Știi,
am un prieten care ar putea să ne ajute.
Ne adunăm astăzi aici,
cu această ocazie solemnă,
pentru a saluta bărbații curajoși
și bărbații
care și-au asumat cel mai mare risc,
înfigându-și membrele printr-o gaură ciudată,
cu speranța că cineva cu intenții bune
se află de cealaltă parte.
Dar să nu-i uităm
pe cei de pe cealaltă parte
care îngenunchează în așteptare
cu propriile lor speranțe.
Dar ce vine prin acea gaură
vine cu bună-credință.
La fel cum am îngenunchea
în lăcașurile noastre de cult,
rugându-ne ca Dumnezeu, într-o zi,
să ne binecuvânteze
cu mila Lui.
Ultimele cuvinte înainte ca Liz să taie panglica
și viața ta să devină un circ mediatic?
Da!
Am cam mințit.
E un fel de capcană.
Ți-am spus eu.
Acum declar
ultima gaură de glorie
deschisă pentru afaceri.
Bine, amice, e timpul pentru capcană.
Vino mai aproape.
Mai aproape.
„NU SE TERMINĂ NICIODATĂ”
Acum, bag-o înăuntru
și pune-ți o dorință.
Pentru déja vu-vu.
Nu mă face de râs.
În regulă. Cred că aproape am terminat.
Da, arăți bine.
Bine, uite,
cred că mai e nevoie să mai împingi tare o dată
și apoi am terminat, bine?
Bine, haide, haide, dă-i, dă-i.
Frate...
Da! Da!
Marchează asta ca o prindere curată.
L-ai luat?
Cred că este o fată sau ceva.
Hei, uite aici.
Ceas Casio. Mișto.
Hei! E ceasul fratelui meu.
Hei, omule. Îmi pare rău că am venit la ora 2:00, beat,
dar chiar aveam nevoie să vorbesc.
Dar e doar 10:00 și ești treaz.
La naiba.
Bine.
Mă duc să mă îmbăt
și mă întorc în patru ore.
Bine.
PATRU ORE MAI TÂRZIU...
Hei.
Haide înăuntru.
Bine, mersi.
Uite ce zic eu,
fac un ibric de cafea.
Ar fi grozav. Mulțumesc că m-ai lăsat să vin.
Ce te-a supărat atât de tare?
Cred că prietena mea imaginară
mă înșală.
Ești nebun? Camille nu ar face asta niciodată, te iubește.
Așa am crezut și eu, dar...
În ultima vreme, când îmi imaginez că suntem împreună, e distantă.
Ca și cum gândurile ei sunt în altă parte.
Sunt sigur că te înșeli.
Nu e genul care să-și facă de cap.
Aș vrea să pot crede asta.
De curând...
Mi-am imaginat că suntem la ea acasă. Știi, o noapte liniștită.
Am comandat mâncare thailandeză și am vrut să vedem un film vechi.
A fost perfect.
Apoi a sunat un telefon.
A verificat numele apelantului și a avut o privire ciudată.
A spus că e un agent de vânzări și nu a vrut să răspundă.
Telefonul a sunat parcă o eternitate.
În cele din urmă, s-a oprit.
Dar pentru restul serii a părut
încordată și distrasă.
Cred că e destul de evident că mă înșală.
Greșești, ea e bună și fidelă.
Așa mi-am imaginat-o mereu.
Dar acum,
cred că, poate,
e doar o curvă.
Hei! Nu vorbi așa despre Camille.
E un înger.
Cel puțin așa mi-o imaginez.
Ce?
Ți-ai imaginat prietena mea imaginară?
Deci, tu ai fost tot timpul?
- Ai înțeles greșit. - Oare?
De ce nu descrii cum a fost?
Ți-ai închipuit-o cum ți-o trage ca un animal?
Ți-ai imaginat că își băga unghiile
în spatele tău, țipând numele tău când are orgasm?
Mi-o imaginez acum.
Oprește-te!
- Mi-am imaginat-o doar ca pe o prietenă. - Crezi că sunt idiot?
Nu, e adevărat.
Îmi imaginam că vine să-mi dea sfaturi de decorare.
Încercând să mă combine cu prietena ei pentru că
ea credea că sunt drăguț și dulce și merit pe cineva grozav.
Sigur și nu s-a întâmplat nimic.
O dată...
Mi-am imaginat că
s-a îmbătat foarte tare și i-am ținut părul în timp ce vomita.
I-am spălat fața cu o cârpă umedă.
A zâmbit și m-a sărutat.
- Dar n-a însemnat nimic. - Mi-aș dori să nu ți-o fi descris.
Păcat că ai făcut-o.
Nu ți-am cerut eu asta.
La naiba cu tine și descrierile tale!
Ai pictat cu cuvinte frumoase, ai forțat-o în mintea mea.
Nu e vina mea că eu...
Că tu ce?
Că m-am îndrăgostit, la naiba!
Poftim, am spus-o! O iubesc pe Camille. Ești fericit acum?
Nenorocitule!
Eu cum crezi că mă simt?
Când îmi imaginez că nu e cu mine, nu mă pot opri să nu mă gândesc la ea.
Funcționează, funcționează.
Când îmi imaginez că noi trei împreună, să zicem,
călătorim prin Europa într-o caravană veche de țigani,
inima mea strigă să o țin în brațe,
să o sărut.
Dar știu că nu trebuie.
Rahatule ce ești!
Să recunoaștem. Te întâlneai cu nepoata ei imaginară.
Ei bine, să te ia naiba.
- Să te ia naiba. - Ba pe tine!
- Pe tine! - Ba, pe tine!
- Să te ia naiba... - Să te ia naiba...
Știi ce o să fac?
Îmi voi imagina că moare într-un accident de mașină!
Îmi imaginez că mașina e o bezea, ea nu va avea nicio zgârietură.
Îmi voi imagina că bezele ard în flăcări.
Mi-o imaginez cu un costum rezistent la foc,
și, totuși, sexy.
Asta nu ne duce nicăieri!
Ai dreptate.
Ar trebui să o lăsăm pe ea să decidă.
Da.
- Gata? - Da.
Trei, doi, unu.
Mi-am imaginat că m-a ales pe mine.
Eu mi-am imaginat că pe mine.
Într-adevăr?
Nu.
Ei bine...
Cred că ar trebui să te las, atunci.
Așteaptă!
Încă putem fi prieteni.
Nu.
Mi-e teamă că nu sunt atât de puternic.
Nu-ți face griji.
E mai puternic decât crede.
Nu-mi place s-o spun, dar ai putea pleca? O aștept pe Camille.
Adică, acum.
Prietenii emisiunii, numărul 372.
Sunt mare fan al Kids in the hall.
De fapt, sunt fanul tuturor lucrurilor.
S-ar putea să devin toxică.
Prietenii emisiunii, numărul 372.
Charlene.
Bine. Bine.
Deci, toată lumea e autentificată sau cum naiba i se spune?
- Da. - Suntem prezenți.
În regulă.
Bine, bine.
Păi, cred...
Niciunul dintre noi nu a uitat incidentul nefericit din timpul ultimei
noastre întâlniri, atunci când...
Ei bine, Kazowski...
A început să se masturbeze, asta a făcut.
Aparent, el credea că camera era oprită,
dar asta nu explică de ce te-ai masturba într-o întâlnire
- ... sau ai face cu ochiul la cameră. - Rușine.
Dar, oricum, dintr-un exces de precauție,
vom institui noi politici de masturbare aici.
O să-i dau dau cuvântul lui Maryam să explice.
Mulțumesc, domnule. Bună, tuturor.
Vă amintiți băutura albastră dată miercuri?
Da, era atât de acidulată!
Asta pentru că era plină cu milioane de senzori nanobot
care au migrat în fiecare colț al corpului
să controleze căldura, umiditatea și mișcarea.
Dacă cineva începe
să se Kazowskieze,
așa cum o numim acum la Resurse Umane,
fereastra Zoom va începe să clipească roșu.
Ei bine, poftim.
Bun, suficientă pălăvrăgeală tehnică,
fără supărare, Maryam.
De ce nu începem ședința noastră, Nina?
- Preia tu! - Bine, sigur.
Am analizat cifrele finlandeze din ultimul trimestru...
Danny!
Ce naiba... Te masturbezi!
- Te masturbai. - Nu, nu, nu.
- Ba o făceai. - Domnule, vă rog.
Nu mă masturbam.
Îmi scuturam doar niște firimituri din poală.
Și nu m-aș masturba niciodată în timp ce mănânc pâine prăjită.
Imaginează-ți problemele provocate de firimituri!
E o explicație bună, vom trece cu vederea de data asta, Danny.
În regulă. Înapoi la tine, Nina.
Bine. Când m-am uitat prima dată la aceste
numere de oțel finlandeze, am fost confuză.
- Cred că... - Danny.
- Care e scuza ta de data asta? - Ce? Nu știu ce s-a întâmplat.
- E clar că te masturbezi. - Nu, domnule, clar nu o fac. Adică...
Nanoboții nu mint.
- Nu, nu o fac, Danny. - Așa o fi, dar...
Nu știu ce s-a întâmplat. Bine, da, mi-a trecut prin minte.
Deci, doar te gândeai să faci sex?
Ei bine, da. Una mică.
Ascultați-mă.
Am ascultat-o pe Nina vorbind atât de elocvent despre situația finlandeză
și am observat că în bibliotecă
e o copie din Cincizeci de umbre ale lui Grey.
- Doamne! - Chiar acolo.
Eu...
Îmi pare atât de rău...
Eu... fundul meu.
Fundul meu.
- Spui doar „fundul meu”. - Și pantalonii. Sunt obosită.
Asta e. Cu toții am pățit-o.
Știu că te simți oribil. Și eu mă simt oribil.
Te-ai simți mai bine dacă mi-aș scoate și eu pantalonii?
- Puțin. - Ei bine, atunci,
asta voi face, dragă doamnă.
- Poftim. - Danny.
- Danny, puțină decență. - Doamne, desigur. Absolut.
Da.
- Bine. - Așa e mai bine.
Nu-i așa? Gata.
În regulă.
Știți, domnule, nu cred că e o idee rea dacă urmăm exemplul lui Danny.
Ar putea fi bine pentru team building.
Ne vom scoate cu toții hainele, Maryam?
Sunt deja dezbrăcată.
Ținuta mea e de fapt o aplicație pentru haine.
Și la mine. De fapt, port un scutec.
Lathan, ce faci?
Alarmă falsă.
Am făcut pipi.
Nu mă simt foarte în siguranță.
- Îmi pare rău, Alisha. - N-am spus că nu-mi place.
Maryam!
Scuze, domnule.
Ce a spus Alisha m-a derutat, iar când sunt derutată, mă excit.
Siguranța este pentru oi.
Îmi pare rău.
„Oaia” este parola mea.
Cine este păstorița obraznică a lui tati?
Este clar că nu vom lucra astăzi.
Deci, toți în favoarea zborului solo, dar în formație, spuneți „Da”.
- Da. - Da.
- Bine, atunci.
Mă voi uita, pentru că, să fiu sincer,
nu am mai dansat lent cu micuțul meu Richard
de când am fuzionat cu japonezii.
Da, pur și simplu mi-a luat vântul din pânze.
Continuați.
Fără muzică! Am nevoie de liniște!
Hei, nu... Fără muzică.
Îmi pare rău.
Se pare că Lathan e înghețat.
Nu am înghețat. Asta e fața mea de orgasm.
Și sunt aproape.
Sunt foarte aproape.
Vine!
- Trebuia să mă pensionez anticipat. - Nu poți ști.
Nu poți ști când o fac. Nu poți ști.
E doar secretul meu.
Doar pentru mine.
Bine, am făcut-o.
Felicitări, Lathan!
Bună treabă, oameni buni!
E doar secretul meu.
Subtitrarea: Ana-Monica Cojocărescu
Redactor Robert Ciubotaru