ŽIVĚ
Mám zbrusu nový pár kolečkových bruslí
Ty máš zcela nový klíč
Myslím, že bychom se měli dát dohromady
A zkusit je, abychom viděli
Koukám se tu kolem už nějakou chvíli
Ty pro mě něco máš
Mám zbrusu nový pár kolečkových bruslí
Ty máš zcela nový klíč
Dobré ráno. To byla Melanie a Zbrusu nový klíč
a tohle je váš přátelský DJ ze sousedství Mike „Motorák“ Mulcahey
na rádiu KROC, čili Krokodýl. Posílám rock
všem, kdo zůstali, a tomu, co zbylo z velké metropolitní oblasti.
Počasí je dnes povětšinou smrtelné.
Takže zůstaňte uvnitř a tím uvnitř myslíme pod zemí
v bunkru nebo opuštěném dole.
No, dost kecání. Přesuňme se k ní.
Tohle je Motorák po ránu.
Připraveni nebo ne. Tady je rock.
Mám zbrusu nový pár kolečkových bruslí
Ty máš zcela nový klíč
Myslím, že bychom se měli dát dohromady
A zkusit je, abychom viděli
Koukám se tu kolem už nějakou chvíli
Ty pro mě něco máš
Mám zbrusu nový pár kolečkových bruslí
Ty máš zcela nový klíč
Volám všechny krokodýlí rockery, to byla Melanie
a podle spolehlivých zdrojů má zcela nové brusle
a ty máš Zbrusu nový klíč.
Ta píseň byla v říjnu roku 1971 pro Melanii velkým hitem.
Lidi, jak ten čas letí.
A když mluvíme o minulosti, bylo to před pěti lety,
co DNA bomby začaly padat a veškerý život na povrchu Země
se náhle se skřípáním zastavil.
Posloucháte Motoráka po ránu
a já mám rockový zápal plic a boogie-woogie chřipku
a můj doktor mi předepsal pravidelnou dávku rock'n'rollu.
Poslouchejte.
Mám zbrusu nový pár kolečkových bruslí
Ty máš zcela nový klíč
Myslím, že bychom se měli dát dohromady
A zkusit je, abychom viděli
Koukám se tu kolem už nějakou chvíli...
KLUCI V ZÁKULISÍ
Ne, ne.
-Zásah. Máš ji! -Dostanu tě.
Jsi rychlý.
Zavolej záklanku.
-Záklanku? -Jdi.
911. Jaký máte problém?
Děda spadl.
Potřebuji záklanku.
Záklanku?
Ano.
Záklanku?
Záklanku.
Záklanku?
Záklanku.
Záklanku?
Ano. Záklanku.
Určitě?
Záklanku.
Vydržte, prosím.
Mám na lince dítě, říká, že jeho děda spadl, a bojí se.
Chce záklanku.
-Záklanku? -Záklanku.
Radši se podívám do knihy.
Jo.
Záklanku.
„Záplevák.“
„Zábzdník.“
-„Záděrák.“ -Vydrž, dítě.
Všechno bude v pořádku.
Záklanka.
Dědo, jsou tu.
ZÁKLANKA
ZÁKLANKA - ZACHRAŇUJE DĚTI PŘED NUDOU
Rádi zpíváme a tancujeme
Nejšťastnější hlupáci Francie
Tak si vezmi boty
Vezmi si gatě
A zpívej s námi...
Kdo jste?
-Záklanka! -Záklanka!
Ne.
Vezměte mě do nemonice.
Řekl nemocnice, nebo nemonice?
Řekl nemonice. Ale asi myslel nemocnice.
Už zase.
Záklanka?
Záklanku.
Záklanku!
Možná bychom se měli přejmenovat.
Cože?
Proč?
Koukám se tu kolem už nějakou chvíli
Ty pro mě něco máš
Mám zbrusu nový pár kolečkových bruslí
Ty máš zcela nový klíč
A jste zpátky u Motoráka po ránu.
To byl Melaniin Zbrusu nový klíč.
Teď se podíváme na dopravu.
Nauč se řídit, kreténe!
Ve městě je dnes doprava pomalá až střední a pouze přibližně lidská
a taková je doprava toto úterý u Motoráka po ránu.
Dobré ráno!
Já tudy procházím!
Vypadá to, že se k nám někdo dovolal.
Ahoj. Jste živě u Motoráka po ránu.
Dobrý den. Jste spokojeni se svým poskytovatelem internetu?
No, od té doby, co byl můj poskytovatel vaporizován,
-musím říct, že nejsem spokojený. -Omlouvám se. Nerozumím.
Prosím, odpovězte ano, nebo ne.
Ne.
Prosím vydržte a budete spojen
s prvním volným obchodníkem.
Děkuji za zavolání.
Tak ještě jednou, tohle je Melanie se Zbrusu novým klíčem.
Mám zbrusu nový pár kolečkových bruslí
Ty máš zcela nový klíč
Dneska byla v obchodě hrozná fronta.
Došel jim tuňák v oleji.
Někdy svět prostě nechápu.
Ale ty ano.
Nebo ne, Shakespeare?
„Tkanivo našeho života je ze smíšené příze: z dobra i zla.“
Panejo.
Fakt jsi mě dostal.
Cože?
Tady se píše, žes neuměl pravopis.
To já taky ne!
No teda.
Jsme si tak podobní.
Čas jít do postele.
Nebo jak jsi to řekl?
„Spánek, jenž zamotanou přízi starostí rozplétá.“
Bože, kéž bychom mohli být přátelé.
Thad a Shakespeare.
Promiň, Shakespeare a Thad. Samozřejmě.
Dobře.
„Spánek, smrt každého dne.“
Dobrou noc, geniální chlapíku.
Proboha.
Co to je?
Já žiju.
Kdo mi dal nejsladší dar žití?
To já! Já... Shakespeare.
Přál jsem si, abys byl živý. Já jsem Thad.
Děkuji, nanejvýš požehnaný Thade.
Panebože!
Kurva!
Neumírej, teď ne!
Odstup ode mě, démone!
Nekousej mě. Snažím se ti pomoct!
Co se to tam děje?
Jsou tři ráno!
Nic!
Dobře.
Je... Je tohle lepší?
Ano. Thade, zastavil jsi mé gejzíry krve. Děkuji ti.
Prosím.
Kde mám nohy?
Ne! Bože, omlouvám se.
Vrátím to zpátky.
O 3 MĚSÍCE POZDĚJI
Bože.
V obchodě byl takový nával.
Nemůžu...
Proč se zase díváš na ten pitomý pořad?
Trhni si!
Líbí se mi to. Je to úžasné.
Vtipné.
Nechceš napsat něco skvělého?
Proč sakra ty něco nenapíšeš?
Já už jsem napsal vše.
Máš moje sardinky?
Ne, neměli je.
Musel bych jít až na metro.
Tak běž na to zasraný metro, ty sráči!
Kéž by byl tak milý jako vy.
Menudo.
MENUDO - PŘICHÁZÍME K VÁM
Menudo a Thad.
Přátelé Kluků v zákulisí. Číslo 74, Ron.
Byl jsem fakt velký fanda Kluků.
Velký fanoušek, poflakoval jsem se s nimi v zákulisí, pochlastávali jsme,
dělali jsme spolu psí kusy.
No, byl jsem kousek od nich.
Pochlastával jsem si někde v koutě.
Ani nevěděli, že tam jsem, ale v tom byla ta zábava.
-Mám pravdu? Sakra. -Co děláte v mém domě?
Přátelé Kluků v zákulisí, číslo 74.
Otevírá se to ven, nebo...
Ron.
Dovnitř. Chápu.
Ahoj, kamaráde. Kdo rád tancuje a dozvídá se o nových výrobcích?
Myslím, že se jim říká Američani.
JARMARK
-Dobrá skupina. -Jo.
Fakt dobrá skupina.
Jo a skvělá písnička.
„Vypadni mi ze snů?“
-Co to znamená? -A „Nastup ke mně do auta“.
To si dokážu představit.
Víte co, lidi?
Mám sen.
Jo? Vážně?
Ano. Každé ráno se vzbudím a říkám si: „Dnes se do svých kalhot vejdu.“
Myslím, že to je docela běžné. Mám pravdu, lidi?
Ano. Cestujeme po zemi,
prodáváme své skvělé výrobky za dobrou cenu
a teď víme, proč tomu říkají střední Amerika.
-Můžu ti něco vyprávět? -Můžeš? Prosím?
-Dobře. Takže, byli jsme v Texasu. -V malém městě Prdel Světa.
Prdel Světa, Texas, jo.
Potkal jsem tam mladého hrdého Američana.
Byl morbidně obézní, ale ne způsobem,
-který by ho mohl zabít. -Pravda... Jistě.
Řekl mi: „Hele, chtěl bych zhubnout.
„Kdo by nechtěl?
„Ale to víš, moje práce. Je na nic. Pracuji šest, sedm hodin denně.
„Než skončím v práci, opiju se a dojedu domů,
„jsem tak unavenej, že můžu jíst jenom sýr.“
Takový příběh jsem slyšel asi milionkrát.
Jo, řekl: „Víš, mám tolik práce. Chtěl bych si hrát s dítětem,
„ale když přijedu domů, myslím jen na to,
„jak mu nasypu sýr na hlavu a sním ho.“
Zkoušel všechno, aby zhubnul.
-Všechno. -Nechal si zadrátovat čelisti.
V místním servisu tlumičů.
Nechal se operovat, takže měl žaludek
velikosti večerní kabelky.
Šmytec a hotovo.
-Jistě zkusil cvičit. -To si nemyslím, že zkusil.
Neposlouchal jsi to vyprávění?
Týpek pracoval v call centru čtyři nebo pět hodin denně.
Jistě, jistě.
Víte, lidi, já nikdy...
nezapomenu, jak se na mě podíval
se sýrovými slzami tekoucími po obličeji,
které setřel a snědl,
a řekl, že věci se tak zhoršily...
že začal uvažovat,
že by někdy v blízké budoucnosti mohl začít držet dietu.
Dieta!
Proč tady není vláda, aby vyřešila všechny naše problémy?
Moment. Vláda? Vydrž, Karle Marxi.
Co staré dobré americké know-how?
Proč nemůže někdo v této skvělé zemi
vymyslet produkt, který by si poradil se vším tím otravným tukem?
-No, já ho vymyslel. -Cože?
-Jmenuje se to Střevocuc. -Jak tenhle Střevocuc funguje?
Tady, ukážu vám to.
Vidíte, jsme všichni obaleni něčím, čemu se říká kůže.
Lidi, bacha. Chystá se na vás věda. Pokračuj, šprte.
A pod kůží máme všichni něco mezi
-centimetrem a metrem tuku. -Jo.
Střevocuc se do vás prostě zavrtá
a tuk můžete ze sebe doslova vypustit.
Fascinující, že?
Jo.
Vydrž. Máme dotaz. Mluvte, pane.
Chci jen říct, že po celé roky je má jediná forma hubnutí to,
že si strkám do pupíku průmyslový vysavač.
Narušuje to však moje intimní počínání.
Víte, tento neplacený cizinec přináší zajímavý podnět.
Myslíte, že je Střevocuc nevzhledný?
Vůbec ne. Vlastně mám teď jeden na sobě.
Cože? To nemáš!
Ano, se Střevocucem jsem zhubl 17 kilo.
Tenhle člověk je zasraný lhář.
Ne. Pokud mi nevěříte, tady to je.
Cože?
Koukněte na to.
No tak, lidi. Zatleskejme tomu špeku.
Zkontrolujme to...
Počkat. Je to těžké.
Momentíček.
Jak se zbavím všeho toho tuku, až ho dostanu ven?
Spálíš ho.
-Spálíš ho? -Jo.
Vidíte, Amerika je závislá na sýru, ale také na ropě.
Se Střevocucem vyřešíte dva problémy najednou.
Moment. Říkáš, že řešení
závislosti Ameriky na ropě
leží pod sukněmi těch tlusťošek, které jsme potkali v Texasu?
-Byly to nádherné knihovnice. -Moment.
Tohle není správné.
Cože?
Měli bychom je koupit pro celou rodinu.
Vánoce jsou za rohem.
-To je pravda. -Jestli mají některé dobře vypadající
členky publika další otázky,
-jsme v Motelu 6. -Vlastně je to Motel 8.
To je o dva lepší.
Jo!
JSI JEN TAK STARÝ JAKO TVOJE BOTY BOTY MACGINNIS
„Jsi jen tak starý jako tvoje boty.“
To je vtipné.
Počkat.
Možná ne.
Takže si myslíte, že tyhle boty budou stačit?
Ano. Určitě.
Všichni mladí radikálové s ohněm v srdci je nosí.
Vážně?
Prodal jsem je chlápkovi ráno, a než byl oběd,
přešel od přepážky do kanceláře viceprezidenta.
Ta data nelze popřít.
Tyhle boty se hodně prodávají. Štěstí, že mám vaši velikost.
Vlastně jsou trochu těsné.
Lepší nemám.
Dobré ráno.
Tady Husk.
Ano, pane.
Hned budu nahoře.
Šéf mě chce vidět nahoře.
Vypadá to, že budu povýšen.
Kohopak tu máme. Danny Husk. Pojďte dál, chlapče.
-Sedněte si, Danny. -Fajn.
Panečku.
Sedněte si, Dane.
Sedněte si, no tak.
-Bude vám vadit, když... -Ne, ne.
Tak jo.
-Dobře tedy. -Jo.
Tak prosím.
Jo.
Tak, proč jste mě chtěl vidět?
Danny, máte padáka.
Nerozumím.
Omlouvám se, Dane. Kousek jsem vynechal.
Byla na vás anonymní stížnost, Danny, a jste propuštěn.
-Stížnost? -Jo.
Ohledně čeho?
No, jde o vaše boty, Dane.
Mé boty?
Blbost. Všichni mé boty milují.
Ne, máme anonymní stížnost, která tvrdí, že vaše boty
jsou příkladem kulturní apropriace.
Kdo si stěžoval?
To nemohu říct, Dane. Je to anonymní.
-Asi to potřebuji vědět. -Nemohu vám to říct.
-Zasloužím si to. -Já nemůžu.
Chtěl bych to vědět.
-Nemohu. -Měl byste.
-Nemohu. -Chci to vědět.
No, nemohu to říct.
-Tak jo. -Dobře.
-Ale asi vím, kdo to je. -To si nemyslím.
Byl to Bingo, že ano?
Nezáleží na tom, Dane.
Byl jste označen za kulturně necitlivého.
A obávám se, že s tímhle si už tady neškrtnete.
Co kdybych udělal takovou tu veřejnou omluvu?
-Dane. -No tak.
Dane, tohle nejsou devadesátky.
Pane, nemám žádnou hrdost. Klidně se budu plazit.
To je vše, Dane.
-Takže to je vše? -Jo.
-Asi bych se měl vypařit. -Byla to pěkná jízda, Dane.
-Ano, pane. -Pěkná jízda.
Asi jen zmizím.
Jo. Dobrý, Dane.
Bingo, všechno dobrý.
Danny.
-Vyprovodím vás. -Dobře.
Pane.
Jste Holanďan?
Ne, Danny. Proč se ptáte?
Ach jo.
No, Danny, co chcete dělat, když jsme teď oba nezaměstnaní?
-To je dobrá otázka, pane. -Jo.
Znáte mě, vždycky jsem snil, že budu černý taxikář.
-Myslím, že by vám to fakt šlo. -Díky.
Víte, co mi přijde zajímavé, pane?
Jezdil jsem s černými taxikáři celý život
a nikdy se mi nestalo, že by někdo z nich byl černoch.
-Ne. -Myslíte, že je to rasistické?
Nejspíš. To je většina věcí.
Zdravím zbytek lidstva. Tohle je Motorák po ránu,
který vám připomíná, že pokud jsou brusle a klíč sladké,
tak zpěvačkou musí být Melanie.
Osobně bych rád poslal přání k narozeninám mým dvojčatům,
která se narodila dnes před čtyřmi lety.
Nikdy nezapomenu na svou radost a úlevu, když má žena porodila
dokonalou, krásnou holčičku.
Poté porodila placentu, která ukázala šest krabích nohou,
otočila se a odhalila ústa podobná řitnímu svěrači,
obkroužená zuby ostrými jako břitva,
a než jsme stačili zareagovat, monstrózní placenta
se vrhla na naši holčičku a snědla jí levou paži.
Ale tenhle příběh má šťastný konec.
Do týdne jí narostla nová ruka.
Takže, kdo je teď mutant?
Vychovali jsme je jako dvojčata,
ale jedno z těch dvojčat máme zamčené v komoře.
Nechám vás hádat které.
Vypadá to, že máme pár posledních kapek
paliva ve starém generátoru.
Tak si možná můžeme ještě naposledy poslechnout
Melanii a její Zbrusu nový klíč u Motoráka po ránu.
Mám zbrusu nový pár kolečkových bruslí
Ty máš zcela nový klíč
Myslím, že bychom se měli dát dohromady
A zkusit je, abychom viděli
Koukám se tu kolem už nějakou chvíli
Ty pro mě něco máš
Mám zbrusu nový pár kolečkových bruslí
Ty máš zcela nový klíč
Jezdím na kole, bruslím na bruslích, Neřídím auto
Nejezdím rychle, ale celkem daleko
Na někoho, kdo neřídí, jsem už objela celý svět
Někdo říká, že na holku jsem to zvládla dobře
Kreativní dohled Jan Táborský