‫אל תסתכלי עליי ככה.‬
‫אני לא משוגע. רק איבדתי את המשקפיים שלי.‬
‫אני לא מעמיד פני משוגע כדי להימנע מתשלום המיסים‬
‫אני לא משוגע רק איבדתי את המשקפיים שלי‬
‫לא אכפת לי אם איבדת את המשקפיים. עדיין תצטרך לשלם שכ"ד.‬
‫הוא לא משוגע רק קצת הזוי‬
‫אולי תשאלו למה אני מחייך לכל שלולית שאני רואה‬
‫כי הן נראות כמוכם והן נראות כמוני‬
‫ההשתקפות שלי היא שלמות‬
‫כמו אוסף החיתולים המשומשים שלי‬
‫אלה משומשים? זה לא היגייני.‬
‫אני אוספת כפתורים, אבל זה פשוט יותר מדי!‬
‫אולי הוא משוגע‬
‫תנו לי דקה ואתן לכם את הסקופ‬
‫זה התחיל כשלא הצלחתי לקרוא פחית מרק‬
‫זהירות: זה לא מרק‬
‫החברה שלי ואני רצינו ארוחת ערב בריאה‬
‫אבל כמעט בישלתי מדלל צבע חם‬
‫מדלל צבע מנקה ומדלל‬
‫בסדר. קרא את השורה הזאת, בבקשה.‬
‫אני לא משוגע אני רק מכוון היטב אני מחזיק את הדרכון שלי על הירח‬
‫אני לא משוגע רק פשוט מכוון היטב‬
‫אני מחזיק את הדרכון שלי על הירח‬
‫מי לא?‬
‫הוא לא משוגע‬
‫הוא לא משוגע רק קצת הזוי‬
‫הביצים שלו מבושלות רק קצת רכות‬
‫ואז החברה שלי הפסיקה לגלות חיבה‬
‫זה קרה כשהתחלתי לאסוף חיתולים משומשים‬
‫בדיקת עיניים.‬
‫המסתורין של העולם הוא ארצי בהשוואה לחמלה‬
‫טעית במילה האחרונה.‬
‫בהשוואה לאקשן‬
‫הוא איבד את המשקפיים‬
‫יש רדיו שמנגן בתוך הראש שלי‬
‫הוא מזכיר לי שאני לא מת‬
‫העולם שלי מסתובב ואם כבר מדברים על גורל‬
‫האקסית שלי והאופטומטריסט התחילו לצאת‬
‫אני לא הוזה או חולה נפש‬
‫כאב הלב שלי מתחזק אני סוג של שבר כלי‬
‫אני לא משוגע פשוט איבדתי את המשקפיים שלי‬
‫נאמר לי שלמעשה אני כן מרכיב משקפיים.‬
‫אתה נראה קצת משוגע.‬
‫אבל אובדן המשקפיים שחרר אותי לחופשי‬
‫עכשיו אני חושד שנאס"א עוקבים אחריי‬
‫הוא יודע יותר מדי.‬
‫מצאנו את זה על הירח.‬
‫אל תיתן לזה לקרות שוב.‬
‫אתם רואים? אני לא משוגע.‬
‫פשוט אנשים מפחדים להקשיב.‬
‫ילדים במסדרון‬
‫היי, טורי. זה ייקח בערך חמש דקות.‬
‫בסדר, רורי. טוב לדעת.‬
‫על העובדים לחפוף את השיער לפני הקקי‬
‫רורי, אני יכול לשאול אותך שאלה?‬
‫בבקשה. אנו מעודדים שאלות כאן.‬
‫במיוחד כאלה שאולי יש לנו תשובה עבורן.‬
‫ובכן, פשוט הייתי סקרן לגבי השלט הזה.‬
‫- "לא לשרת מקבלי קצבאות"? - לא, לא זה.‬
‫יופי, כי נפטרנו ממנו. הוא היה לא חוקי.‬
‫לא, התכוונתי לשלט שכתוב בו,‬
‫"כל העובדים חייבים לחפוף את השיער לפני הקקי".‬
‫אני סקרן לגבי ההיגיון מאחורי זה.‬
‫זה לא מובן מאליו?‬
‫ובכן, במובנים מסוימים, כן.‬
‫כלומר, אני מבין את חפיפת השיער.‬
‫אלוהים, ברור שכן.‬
‫כן, וקקי הוא די ברור.‬
‫רק המילה "לפני" מציקה לי.‬
‫בסדר. תן לי להסביר.‬
‫כאשר אתה חופף את השיער שלך, אתה מסיר חלקיקי קקי.‬
‫כן, אני מבין אותך. תמשיך.‬
‫אז לאחר הסרת חלקיקי הקקי,‬
‫זה הכרחי ל...‬
‫חלקיקי קקי.‬
‫אתה יודע, זה שקראת את השלט בקול רם ככה‬
‫גורם לי לחשוב שאולי זה לא הגיוני בכלל.‬
‫רורי, אני מצטער. התנהגתי כמו קרצייה. תשכח שאפילו שאלתי.‬
‫לא, לא, לא. סקרנת אותי.‬
‫- דורי? - טורי. רורי.‬
‫מה כל הצרחות? זה כאילו אני בהופעה של בון ג'ובי.‬
‫מצטער, דורי. טורי הסתקרן בדבר השילוט בחדר הרחצה.‬
‫- העובדים חייבים לחפוף את השיער לפני הקקי? - כן.‬
‫ובכן, זה הכול חלק מיצירת חווית אוכל נהדרת.‬
‫אני חושב שהבנתי.‬
‫פעם עבדתי במסעדה שבה העובדים היו צריכים ללכת בלי חולצה,‬
‫כי פטריות כמהין החלו להיעלם.‬
‫אלוהים ישמור.‬
‫אבל אז התחלנו להגניב אותן החוצה בבתי השחי שלנו.‬
‫אתה יודע, ממש נהניתי מהאנקדוטה שלך.‬
‫אבל מה שהייתי רוצה לדעת הוא איך פרוטוקול הקקי הזה‬
‫תורם לחוויית אוכל חיובית?‬
‫ובכן, הטוסיק, הטוסיק האנושי...‬
‫אני לא יודע. אני חייב להסביר הכול?‬
‫טורי, רורי, דורי.‬
‫אני שונא להיות "הבחור הזה",‬
‫אבל אנחנו פתוחים כבר שעות ולא הגשנו שום אוכל.‬
‫קורי, אתה מוכן להסביר את השלט שוב?‬
‫- איזה מהם? - על הקקי.‬
‫ובכן, יש לו הסבר די מדעי.‬
‫הוא מסובך, אבל לדעתי אוכל להסביר זאת במונחים פשוטים.‬
‫- אני אנסה כמיטב יכולתי לעמוד בקצב. - בסדר.‬
‫כאשר אתה מעסה את הקרקפת, זה משחרר דופמין,‬
‫אשר מסמן לשריר העכוז הגדול להרגיע את הבלוטות האנאליות,‬
‫וזה גורם... ואז...‬
‫היה לי כאן כיוון מסוים,‬
‫אבל אני באמת נתקל בבעיה עם ההיגיון.‬
‫כמעט הצלחת.‬
‫זאת הממשלה. תקנות הבריאות הארורות.‬
‫הממשלה אוהבת להעביר חוקים מגוחכים.‬
‫כמו, "לילדים אסור לשחק או אסור לערוך קרבות תרנגולים בבתי אבות".‬
‫אל תבינו אותי לא נכון. אעשה את זה כדי להימנע מהקנס.‬
‫אבל אני לא חייב לאהוב את זה.‬
‫תודה על התובנה שלך, מרטין.‬
‫- למה צוות המטבח מדבר איתנו? - אין לי מושג.‬
‫אז, תנו לי להבין את זה.‬
‫כל הזמן הזה, חפפנו את השיער שלנו שלא לצורך?‬
‫וגם עשינו קקי שלא לצורך?‬
‫- אוי, אולי רק החפיפה. - כן.‬
‫ובכן, זה אסון.‬
‫אני מהסס לשאול שאלה נוספת.‬
‫לא. קדימה.‬
‫מי תלה את השלט מלכתחילה?‬
‫אני חושב שאני יודע איפה נוכל לקבל כמה תשובות.‬
‫תוכל להסביר את זה?‬
‫על העובדים לחפוף את השיער לפני הקקי‬
‫אלוהים. תלית אותו?‬
‫- כן. - זה היה לפני חצי שנה.‬
‫הוא היה תלוי במשך חצי שנה?‬
‫- כן. - אלוהים!‬
‫זה השלט האמיתי. אלוהים!‬
‫על העובדים לשטוף ידיים לפני העבודה‬
‫- אוקיי. - אלוהים. זה היה 1 באפריל.‬
‫אתה לא מכיר את ה-1 באפריל, נכון?‬
‫- אלוהים. - אני אלך לדרכי.‬
‫זה יום שבו צוחקים על אנשים כמוך.‬
‫אלוהים! אתה לא יודע מה זה יום ה-1 באפריל?‬
‫היי, אני רוצה להראות אותך לחברים שלי.‬
‫חברים של "ילדים בהיכל", מספר 774‬
‫סשה בוקה רטון, פלורידה‬
‫אני כל כך מתרגש. אני אוהב את "הילדים בהיכל".‬
‫אני מחכה בקוצר רוח לתוכנית החדשה. הם אמרו לי שאשתתף בפרק.‬
‫הם רק לא אמרו באיזה חלק.‬
‫מה?‬
‫אתה אומר שזה החלק שאני עושה בתוכנית?‬
‫אני אוהב את התוכנית, אבל זה?‬
‫חברים של "ילדים בהיכל", מספר 774.‬
‫סשה.‬
‫הדוור ניגש אליי,‬
‫והדוור אמר לי‬
‫שהוא לא מרוצה מכך שבריח השער שלנו תקוע.‬
‫אני עומד על המדשאה שלנו‬
‫עם הדוור שמתלונן על הבריח של השער שלי.‬
‫- כן, התכוונתי להגיד לך... - בבקשה.‬
‫- שהוא רוצה... - בבקשה.‬
‫הוא גם אמר לי את זה שהוא דיבר איתך על זה.‬
‫משהו, שלא ידעתי, כמובן,‬
‫כי לא סיפרת לי.‬
‫- כן, התכוונתי... - בבקשה.‬
‫- אבל אני... - בבקשה.‬
‫דיברתי איתו רק אתמול.‬
‫ולא שמעתי אף מילה.‬
‫לא אמרת לי אף מילה על זה.‬
‫אני עומד על המדשאה שלנו של הבית שלנו‬
‫בפרצוף... של מטומטם,‬
‫מוטרד,‬
‫כן, מוטרד על ידי דוור,‬
‫שלא מפסיק לחפור על הבריח של השער שלנו.‬
‫משהו שידעת עליו במשך כמעט 24 שעות.‬
‫ניסיתי להגיד לך,‬
‫אבל בילית את רוב אתמול עם היד שלך...‬
‫תקועה במתקן האוכל לציפורים,‬
‫והיית נסער מכדי להקשיב לי.‬
‫אמרתי לו, ואני מצטט: "חשבתי שסידרנו את זה.‬
‫"אני מניח שזה לא תוקן".‬
‫ניסיתי להצחיק אותו. הוא לא צחק.‬
‫במקום זאת, הוא עמד על המדשאה שלי,‬
‫של הבית היפה שלי, ששילמתי הרבה כסף עבורו,‬
‫אחרי שלוויתי הרבה כסף מהדוד שלך,‬
‫והוא מרצה לי?‬
‫הוא מרצה לי‬
‫על השינויים הקיצוניים של העונה‬
‫ואיך הקרקע נעה ונודדת ושבגלל זה הבריח שלנו תקוע.‬
‫אלוהים, בארב. מעולם לא אמרת לי שהקרקע נעה ונודדת.‬
‫אני עומד על המדשאה שלי, עם האדמה שנעה ונודדת.‬
‫אני בסכנה על המדשאה שלי‬
‫עם הדוור שאובססיבי לגבי מזג האוויר.‬
‫כרגע קראתי את הפתק שלך, "אני עוזבת אותך בשביל אחר".‬
‫ומעולם לא הייתי מוצף יותר בהלם‬
‫בחיים שלי. בחיים שלי!‬
‫אני עומד בסלון שלי, חושב שאני עומד לקרוא מכתב אהבה.‬
‫אבל לא, אין חרוזים לאביב במכתב הזה.‬
‫במקום זאת, אני מגלה שאשתי עוזבת אותי בשביל מציל בן 53.‬
‫- 56. - באמת?‬
‫- מצטערת. התכוונתי להגיד... - בבקשה!‬
‫- חשבתי שתהיה בעבודה... - בבקשה.‬
‫כל היום. אז, אני לא סיפרתי.‬
‫ואני מצטערת, או מה שלא יהיה.‬
‫אני עובד שבע שעות בכל... תפסיק לארוז... חודש.‬
‫וכשאני מגיע הביתה, כל מה שאני מבקש זה קצת...‬
‫בבקשה תפסיקי לעזוב אותי.‬
‫זמן לבד במשך כל הערב ולמחרת בבוקר.‬
‫ארזת?‬
‫בסדר, פגישה קבוצתית.‬
‫רעיון טוב. נערוך פגישה קבוצתית למטה.‬
‫ואני מרוויח 12,680 דולר לשנה.‬
‫וזה כמעט כאילו יש לי עבודה שנייה להתחנן לדוד שלך לכסף כדי שנוכל...‬
‫תפסיק לפתוח את השער.‬
‫לאכול ולחיות.‬
‫אתה צריך למשוך ואז להזיז.‬
‫בארב.‬
‫בארב!‬
‫וכל מה שאני מבקש זה שאשתי לא תשכב עם מצילים מזדקנים.‬
‫אני עומד...‬
‫בחצר הקדמית שלי עם בפרצוף...‬
‫בפרצוף של מטומטם.‬
‫מי ימחק את הפרצוף המטומטם שלי?‬
‫שפם מבריק, אדוני.‬
‫שלום.‬
‫יום טוב, אדוני. אם יורשה לי לומר, יש לך שפם מפואר למדי שם.‬
‫ואם יורשה לי לומר,‬
‫ששלך משוטט על הפנים שלך באופן נעים.‬
‫תודה לך, אדוני.‬
‫ג'יימס סולווי.‬
‫המכובד.‬
‫כרטיס הביקור שלי.‬
‫בנג'מין פלאנט.‬
‫דוקטור של טיפוס הרים. כרטיס הביקור שלי.‬
‫הרים, אה?‬
‫תגיד לי, האם אי פעם נלמד איך לטפס עליהם?‬
‫המדע מתקדם מדי יום, אדוני.‬
‫אני שמח לשמוע את זה.‬
‫כן. ובכן...‬
‫- יום טוב לך, אדוני. - יום טוב לך, אדוני.‬
‫- כן? - סליחה על ההפרעה, כבודו.‬
‫האם אני פונה לג'יימס סולווי המכובד?‬
‫אני עונה לשם הזה.‬
‫זה כרטיס הביקור שלך?‬
‫אכן כן.‬
‫אתמול בלילה, אדם יצא למסע רציחות אכזרי של 11 פרוצות ברח' בקית' ליין.‬
‫קצץ אותן דק כמו בצלים.‬
‫אוי לי.‬
‫מצאנו את כרטיס הביקור שלך בכיס שלו.‬
‫איך אוכל לעזור?‬
‫האם האדון הזכיר שהוא מתכנן להרוג פרוצות?‬
‫לא, הוא לא.‬
‫מי זה בדלת, יקירי? - המשטרה, יקירתי.‬
‫הם מצאו את כרטיס הביקור שלי על איזה אדון שרצח כמה פרוצות.‬
‫רצח? כרטיס ביקור?‬
‫פרוצות?‬
‫הראש שלי.‬
‫אני מוכרח ללכת.‬
‫- תודה. - יום טוב, אדוני.‬
‫סלח לי, אדוני?‬
‫שיער הפנים שלך מחמיא לאימפריה.‬
‫לינטון פולבוס.‬
‫פסיכולוג. כרטיס הביקור שלי.‬
‫חקר המוח המטורף!‬
‫בטח יש לך כמה סיפורים לספר.‬
‫אכן כן, אדוני.‬
‫אני להוט לשמוע אותם.‬
‫ג'יימס סולווי, המכובד. כרטיס הביקור שלי, אדוני.‬
‫אני בהחלט להוט לחלוק את הסיפורים שלי, אדוני.‬
‫למרבה הצער, הלילה אני עסוק כי יש לי ארוחת ערב עם אימא שלי.‬
‫אולי באיזה תאריך עתידי, ג'יימס סולווי, המכובד?‬
‫האם רכשתי חבר חדש הרגע?‬
‫אתה האדון שדיברתי איתו לפני שלושה חודשים?‬
‫- כן, במה זכיתי ל... - זה כרטיס הביקור שלך?‬
‫- שוב? - כן.‬
‫נמצא על אדם מטורף‬
‫שהרג את אימו ואכל אותה.‬
‫אבל אין ספק שזה רק צירוף מקרים מקאברי.‬
‫- יקירי, מי נמצא בדלת? - זאת המשטרה שוב, יקירתי.‬
‫המשטרה?‬
‫שהייתה כאן לא פעם, אלא פעמיים?‬
‫- אני... - תודה רבה לכם.‬
‫תפוס אותה!‬
‫נורא מצטערת.‬
‫מהלחץ. המשטרה כאן.‬
‫אני בדרך כלל מתעלפת.‬
‫יקירתי, למה שלא תלכי...‬
‫אני מרגישה יותר טוב עכשיו. בסדר, נתראה בספרייה.‬
‫- האם זה... - כן.‬
‫האדון שנשא את כרטיס הביקור הזה‬
‫אהב אש!‬
‫אתמול בלילה, הוא שרף את בית היתומים.‬
‫הרג את כל הקטנטנים.‬
‫חוץ מהקטנצ'יק הזה.‬
‫מסכן אני, ללא אימא,‬
‫או אבא,‬
‫אין בני דודים, אין דודים,‬
‫אין דודות,‬
‫סבים או סבתות,‬
‫אחיות או אחים.‬
‫קיבלתי הוראות משופט השלום‬
‫להחרים את כרטיסי הביקור שלך.‬
‫כרטיסי הביקור שלי?‬
‫ה... אני...‬
‫מבוסס על סיפור אמיתי‬
‫- אז נתנו לו טלוויזיה... - ואת השלט.‬
‫כן.‬
‫- הטלוויזיות חסרות תועלת ללא שלט רחוק. - רשמתי לי.‬
‫- כי אין חוגות. - זה נכון.‬
‫לפעמים אין להן אפילו כפתורים. ואם כן, אני לא מוצא אותן.‬
‫אפשר להתרכז?‬
‫- תודה לך, ברוס. - בבקשה, קווין.‬
‫אז למרות שיש לו טלוויזיה ושלט רחוק,‬
‫הוא ממשיך לצפות במשהו בסמארטפון ולצחקק.‬
‫והוא כל כך קטן.‬
‫אם לא נמצא את משקפי הקריאה שלנו, לעולם לא נדע על מה הוא מסתכל.‬
‫- איזה לא קשור. - למה הוא אומר את זה?‬
‫סקוט, קווין, ברוס,‬
‫מה שלא תהיה הדמות שמארק מגלם.‬
‫- המיגרנות חזרו. - אני שמח שמצאתי את כולכם ביחד.‬
‫כן, כולם ביחד, עורכים את המחקר שכולנו הסכמנו לעשות.‬
‫כן, קווין.‬
‫סיימתי את הסקר שלי על הרגלי הצפייה של דור הזי.‬
‫אני חושב שהתוצאות יטריפו אתכם.‬
‫- כמה זמן אתה כבר עושה סקר? - כמה חודשים.‬
‫לכן לא כתבת שום דבר לסדרה?‬
‫- אפשר להתרכז? - תתרכזו!‬
‫- תודה לך. - בבקשה.‬
‫על פי תוצאות אלה, הדבר היחיד שאנשי דור הזי אוהבים הוא סוף מותח.‬
‫אז, אם אנחנו רוצים לגרום להם להתמכר,‬
‫כל מה שאנחנו צריכים לעשות זה לסיים את העונה ב...‬
‫- סוף מותח. - כן!‬
‫איזו דמות מגלם מארק, לדעתך?‬
‫אני אובד עצות.‬
‫כל קומדיה מתחילה בקונפליקט. לפעמים, בסביבה לחוצה.‬
‫ואז, חייבים להציע פתרון באופן מפתיע.‬
‫הסוף המותח עושה בדיוק את אותו הדבר,‬
‫מספק קונפליקט.‬
‫אבל אז, הוא משהה את הפתרון,‬
‫הוא משאיר את הקהל במתח כאילו הם מתנדנדים מצוק.‬
‫הבנתי.‬
‫אז זה אומר שהשאלה היא, איך אנחנו, בתור קומיקאים,‬
‫במסגרת הקומדיה,‬
‫פותרים את הפרדוקס הזה?‬
‫יש משהו בדבריה של הדמות אינטנסיבית שמארק מגלם.‬
‫- כן. למה שלא... - אהבתי.‬
‫יש עוד, דייב.‬
‫למה שלא נכתוב מערכון שכולו בדיחות קטועות,‬
‫ואז, בעונה הבאה, נציג את כל הפאנצ'ים?‬
‫זה יעבוד!‬
‫אנחנו לא צריכים אותו יותר.‬
‫אתה חופשי!‬
‫אה, זה כל כך פאסה.‬
‫- מה זה אומר? - אין לי מושג.‬
‫זה אומר שצריך לכתוב את הסוף המותח.‬
‫נשאיר לברוס.‬
‫לא. זה הפרק השמיני, דייב.‬
‫- מה? כמה זמן לתוך הפרק? - זה המערכון האחרון.‬
‫- אלוהים! על מה הוא? - זהו זה.‬
‫אנחנו מבצעים אותו.‬
‫אבל אין מספיק זמן.‬
‫לעולם לא נסיים לכתוב את המערכון הזה לפני שהוא יגמר.‬
‫אלא אם נעשה את זה ביחד, בלי מארק.‬
‫- בסדר. - קדימה!‬
‫כולם לשים יד.‬
‫אלוהים, אני לא יודע אם אתה שם למעלה, או אם אתה בכלל מקשיב.‬
‫אם כן, בבקשה, תן ל"הילדים בהיכל" לסיים את הסוף המותח הזה.‬
‫- אנחנו לא מכניסים את הדמות הזאת למערכון. - אין מצב ששתי דמויות יירקו.‬
‫- שתי הדמויות... - לא, זה מוציא אותנו חסרי כישרון.‬
‫המשך יבוא‬
‫כמה אצבעות, מארב?‬
‫שמונה, דון.‬
‫אז אלה כל הפרקים?‬
‫- כן, דון. - נהדר, נהדר.‬
‫איפה "הילדים" עכשיו?‬
‫- הם מוחזרים לאחסון. - בסדר, מצוין.‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬