Nu te uita așa la mine.
Nu sunt nebun. Doar mi-am pierdut ochelarii.
Nu mă prefac că sunt nebun Pentru a nu plăti impozitele
Nu sunt nebun Tocmai mi-am pierdut ochelarii
Nu-mi pasă că ți-ai pierdut ochelarii. Trebuie să plătești chiria!
Nu e nebun Doar un pic sărit
Te întrebi de ce zâmbesc La fiecare baltă pe care o văd
Pentru că arată ca tine Și ca mine
Reflecția mea e perfectă
La fel și colecția mea de scutece folosite
Astea sunt folosite? Nu este igienic.
Colecționez nasturi, dar asta e prea mult!
Poate e nebun
Dă-mi un minut Și îți dau bomba
A început când nu am putut citi O conservă de supă
Eu și iubita mea ne doream o cină sănătoasă
Dar aproape că am gătit Niște diluant
În regulă. Citește acest rând, te rog.
NU SUNT NEBUN SUNT DOAR FIN REGLAT ÎMI PĂSTREZ PAȘAPORTUL PE LUNĂ
Nu sunt nebun Doar fin reglat
Îmi păstrez pașaportul pe Lună
Cine nu îl ține acolo?
Nu e nebun
Doar un pic sărit
Ouăle lui sunt fierte doar un pic moi
Apoi prietena mea și-a retras afecțiunea
Atunci mi-am început Colecția de scutece folosite
Test ocular.
MISTERELE LUMII SUNT BANALE ÎN COMPARAȚIE CU COMPASIUNEA
Ai greșit ultimul cuvânt. Este „acțiune”.
Și-a pierdut ochelarii
E un radio care cântă în capul meu
Îmi amintește că nu sunt mort
Lumea mea se învârte Și, apropo de soartă
Fosta mea și optometristul au început să se întâlnească
Nu sunt în delir sau la nebuni
Suferința mea crește Sunt ca o epavă
Nu sunt nebun Doar mi-am pierdut ochelarii
Mi s-a spus că port ochelari.
Pari nebun.
Fără ochelari m-am eliberat
Acum bănuiesc că NASA mă urmărește
Știe prea multe.
Am găsit ăsta pe Lună.
Să nu se mai întâmple!
Vedeți? Nu sunt nebun.
Numai că oamenii se tem să asculte.
Puştii de pe hol
Bună, Tory. Durează cinci minute.
Bine, Rory. E bine de știut.
Rory, pot să te întreb ceva?
Te rog. Ne plac întrebările pe aici.
Mai ales cele la care avem răspuns.
Eram doar curios despre un anunț.
- „Nu servim asistații social”? - Nu, nu acela.
Bine, pentru că am scăpat de ăla. Era ilegal.
Nu, mă refeream la acel semn care spune:
„Toți angajații trebuie să-și spele părul înainte de a face caca.”
Eram doar curios de logica din spatele acestui lucru.
Nu e evident?
Ei bine, în unele privințe, da.
Adică, înțeleg să-ți speli părul.
Doamne, desigur, că înțelegi.
Da, și caca este destul de clar.
Cuvântul „înainte” mă încurcă.
Bine. Lasă-mă să-ți explic.
Când îți speli părul, îndepărtezi particulele de caca.
Da, te înțeleg. Continuă.
Deci, după îndepărtarea particulelor de caca,
este necesar să...
Particule de caca.
Știi, spunând asta cu voce tare
mă face să cred că poate că nu are niciun sens.
Rory, îmi pare rău. Eram răutăcios. Uită că am întrebat.
Nu, nu... M-ai făcut curios.
- Dory? - Tory. Rory.
Ce-i cu țipetele astea? Parcă aș fi la un concert Bon Jovi.
Îmi pare rău, Dory. Tory a întrebat de semnul de la baie.
„Angajații trebuie să își spele părul înainte de a face caca”?
Ei bine, totul face parte din crearea unei experiențe culinare minunate.
Cred că am înțeles.
Am lucrat la un restaurant unde angajații trebuiau să meargă la bustul gol
pentru că dispăreau trufele.
Dumnezeule!
Am început să le ascundem la subsuori.
Știi, chiar mi-a plăcut povestioara ta,
dar ceea ce aș vrea să știu este cum poate protocolul de caca
să contribuie la experiențele culinare pozitive?
Ei bine, fundul, fundul uman...
Nu știu. Trebuie să explic totul?
Tory, Rory, Dory.
Urăsc să fiu „acel” tip,
dar am deschis de ore bune și nu am servit nimic de mâncare.
Cory, vrei să explici semnul din nou?
- Care dintre ele? - Cel despre caca.
Ei bine, ăla are o explicație destul de științifică.
E complicat, dar cred că o pot spune în termeni simpli.
- Voi face tot posibilul să țin pasul. - În regulă.
Când masați scalpul, eliberează dopamină,
care semnalează mușchilor fesieri să relaxeze glandele anale,
și asta cauzează... și apoi...
Voiam să subliniez o idee,
dar am, într-adevăr, probleme cu logica.
Aproape că aveai o explicație.
E vorba de guvern. Blestematele de norme de sănătate.
Guvernul adoră să treacă legi ridicole
cum sunt „copiii nu trebuie să se joace” sau „fără lupte cu cocoși în aziluri”.
Acum, nu mă înțelegeți greșit. O fac ca să evit amenda.
Dar nu trebuie să-mi placă.
Mulțumim pentru intervenție, Martin.
- De ce vorbește personalul cu noi? - Habar n-am.
Deci, lasă-mă să înțeleg.
În tot acest timp, ne-am spălat părul inutil?
Și am făcut caca inutil?
- Poate doar partea cu spălatul părului. - Da.
Ei bine, este un dezastru.
Am ezitat să pun o altă întrebare.
Nu. Haide.
Cine a pus anunțul?
Cred ca știu de unde am putea obține niște răspunsuri.
Poți explica asta?
Dumnezeule! L-ai afișat?
- Da. - Asta a fost acum șase luni.
Ai afișat semnul șase luni?
- Da. - Doamne!
Iată-l pe cel adevărat. Doamne!
ANGAJAȚII TREBUIE SĂ SE SPELE PE MÂINI ÎNAINTE DE A REVENI LA MUNCĂ
- Bine. - Doamne! Era 1 aprilie.
Nu știi ce e Ziua Păcălelilor, nu?
- Doamne! - Plec.
E o zi în care să râzi de oameni ca tine.
Doamne! Nu știi ce e Ziua Păcălelilor?
Hei, vreau să te arăt prietenilor mei.
PRIETENI AI CELOR DIN KIDS IN THE HALL #774
Sunt atât de emoționat. Iubesc The Kids In The Hall.
Abia aștept noul sezon. Mi-au spus că voi fi într-un episod.
Nu au spus în care parte.
Ce?
Vrei să spui că asta e partea pe care o fac în emisiune?
Îmi place emisiunea, dar asta?
Prieteni ai celor din Kids In The Hall, numărul 774.
Sasha.
Poștașul a venit la mine
și mi-a spus
că e nemulțumit că zăvorul porții noastre este blocat.
Stau pe peluza noastră
cu poștașul plângându-se de zăvorul porții mele.
- Da, am vrut să-ți spun... - Te rog.
- ... că vrea... - Te rog.
De asemenea, mi-a spus că a vorbit cu tine despre asta.
Lucru pe care, desigur, nu-l știam,
pentru că nu mi-ai spus.
- Da, aveam de gând să... - Te rog.
- Dar eu doar... - Te rog.
... ieri am vorbit cu el.
Și n-am auzit niciun cuvânt.
Nu mi-ai spus niciun cuvânt despre asta.
Stau pe peluza casei noastre
cu o față mirată,
hărțuit,
da, hărțuit, de un poștaș,
care vorbește continuu de zăvorul porții noastre.
Iar tu știai de asta de aproape 24 de ore.
Am încercat să-ți spun,
dar ieri ai stat cea mai mare parte a zilei cu mâna...
blocată în alimentatorul de păsări
și erai prea supărat să mă asculți.
I-am spus: „Credeam că l-am reparat.
Cred că s-a stricat”.
Am vrut să-l fac să râdă. Nu a râs.
În schimb, stă pe peluza
casei mele frumoase, pentru care am plătit o mulțime de bani,
după ce i-am împrumutat de la unchiul tău,
și îmi ține predici?
Îmi ține predici
despre schimbările extreme ale sezonului
și cum pământul se mișcă și alunecă, și de aceea zăvorul nostru este blocat.
Doamne, Barb. Nu mi-ai spus niciodată că pământul se mișcă și alunecă.
Stau pe peluza mea cu pământul care se mișcă și alunecă.
Sunt în pericol pe propria mea peluză
cu un poștaș care e obsedat de vreme.
Tocmai am citit biletul tău că mă „lași pentru alt bărbat”.
Și nu am fost niciodată mai șocat
în viața mea. În viața mea!
Stau în camera mea de zi gândindu-mă că voi citi o scrisoare de dragoste.
Dar nu, nu există versuri de iubire în această scrisoare.
În schimb, aflu că soția mea mă părăsește pentru un salvamar de 53 de ani.
- 56. - Serios?
- Îmi pare rău. Am vrut să-ți spun... - Te rog!
- Credeam că ești la muncă... - Te rog.
... toată ziua. Deci, nu am făcut-o.
Și îmi pare rău sau ceva...
Lucrez șapte ore în fiecare... Nu mai împacheta... lună.
Și, când ajung acasă, cer doar puțin...
Te rog, nu mă mai părăsi.
... timp singur pentru întreaga seară și în dimineața următoare.
Ai împachetat?
Bine, întâlnire de grup.
Bună idee. Vom avea o întâlnire de grup la parter.
Și câștig 12.680 de dolari pe an.
Și parcă aș avea un al doilea loc de muncă cerșind de la unchiul tău ca să putem...
Nu deschide poarta.
... mânca și trăi.
Trebuie să tragi și apoi să ridici.
Barb.
Barb!
Și tot ce cer este ca soția mea să nu se culce cu salvamari în vârstă.
Stau
în curtea mea...
făcut de râs.
Cine mă scapă de rușine?
Minunată mustață, domnule!
O zi bună, domnule. Dați-mi voie să vă spun că aveți o mustață magnifică.
Și aș putea să spun
că a ta rătăcește pe față cu un efect destul de plăcut.
Mulțumesc, domnule.
James Soloway...
Nobil.
Cartea mea de vizită.
Benjamin Flunt.
Doctor în alpinism. Cartea mea de vizită.
Munți, nu?
Spune-mi, vom învăța vreodată cum să urcăm pe ei?
Știința avansează zilnic, domnule.
Sunt încântat să aud asta.
Da. Ei bine...
- O zi bună, domnule. - O zi bună, domnule.
- Da? - Scuze pentru deranj, moșierule.
Mă adresez lui James Soloway, nobil?
Eu sunt cel cu acest nume.
Asta e cartea dv. de vizită?
Este, da.
Aseară, un om a ucis cu brutalitate 11 prostituate în Bequith Lane.
Le-a tocat ca pe ceapă.
Vai...
V-am găsit cartea de vizită în buzunarul lui.
Cum pot ajuta?
Domnul a menționat că plănuiește să omoare prostituate?
Nu.
- Cine e la ușă, dragă? - Poliția, draga mea.
Au găsit cartea mea de vizită la un domn care a ucis niște prostituate.
Crimă? O carte de vizită?
Prostituate?
Capul meu.
Trebuie să mă retrag.
- Mulțumesc. - Bună ziua, domnule.
Scuzați-mă, domnule?
Părul dv. facial face cinste Imperiului.
Linton Fallbus.
Alienist. Cartea mea de vizită.
Studiul minții nebune!
Trebuie să ai niște povești de spus.
Într-adevăr, am, domnule.
Mi-ar plăcea să le aud.
James Soloway, nobil. Cartea mea de vizită, domnule.
Sunt într-adevăr dornic să-mi împărtășesc poveștile, domnule.
Din păcate, în seara asta sunt ocupat pentru că iau cina cu mama mea.
Poate o dată viitoare, James Soloway, nobil?
Tocmai mi-am făcut un nou prieten?
Tu ești domnul cu care am vorbit acum trei luni?
- Da, cui îi datorez... - Asta e cartea dv. de vizită?
- Din nou? - Da.
A fost găsită la un nebun
care și-a ucis mama și a mâncat-o.
Dar cu siguranță acest lucru este doar o coincidență macabră.
- Dragă, cine e la ușă? - E poliția din nou, dragă.
Poliția?
O dată? De două ori?
- Voi... - Mulțumesc foarte mult.
Prinde-o!
Îmi pare rău.
Nervii. Poliția e aici.
De obicei leșin.
Dragă, de ce nu te retragi în...
Mă simt mai bine acum. Ne vedem în bibliotecă.
- Asta e... - Da.
Domnului ce purta această carte de vizită
îi plăcea focul!
Noaptea trecută, a dat foc orfelinatului.
I-a ucis pe toți cei mici.
În afară de micuțul ăsta.
Săracul de mine fără mamă
sau tată,
fără veri, fără unchi,
fără mătuși,
bunici,
surori sau frați.
Am primit ordin de la magistrat
să vă confisc cărțile de vizită.
Cărțile de vizită?
Căr... Eu...
DUPĂ O POVESTE ADEVĂRATĂ
- Deci i-am dat un televizor... - Și telecomanda.
Da.
Televizoarele sunt inutile fără telecomandă.
Ai dreptate.
- Pentru că nu mai au rotițe. - Adevărat.
Câteodată nici măcar nu au butoane.
Ne putem concentra?
- Mulțumesc, Bruce. - Cu plăcere, Kevin.
Deci, chiar dacă are televizor și telecomandă,
se tot uită la ceva pe telefon și chicotește.
Și e atât de mic.
Dacă nu ne găsim ochelarii de citit, nu vom ști niciodată la ce se uită.
- Ce aiurea... - De ce tot spune asta?
Scott, Kevin, Bruce,
ce personaj o juca Mark...
- Migrenele s-au întors. - Mă bucur că v-am găsit împreună.
Da, împreună, făcând cercetările pe care am spus că le facem.
Da, Kevin.
Am terminat sondajul despre obiceiurile generației Z.
Rezultatele vă vor da peste cap.
- De cât timp faci un sondaj? - De câteva luni.
De asta n-ai scris nimic pentru serial?
- Ne concentrăm? - Haide!
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Conform acestor rezultate, singurul lucru
pe care generația Z îl iubește e un final în suspans.
Deci, dacă vrem să le captăm atenția,
tot ce trebuie să facem este să încheiem sezonul cu...
- Un final în suspans. - Da!
Ce spui, personajul jucat de Mark?
Sunt nedumerit.
Orice comedie începe cu un conflict. Uneori, într-un cadru intens.
Apoi, trebuie să ofere în mod surprinzător o rezoluție.
Acum, finalul în suspans face exact același lucru,
oferă un conflict.
Dar apoi, reține rezoluția,
lăsând publicul în suspensie ca și cum ar atârna de o stâncă.
Am înțeles.
Asta înseamnă că întrebarea este cum facem noi, comedianții,
lucrând în cadrul comediei,
să rezolvăm acest paradox?
Acest personaj intens jucat de Mark are dreptate.
- Da. De ce nu... - Îmi place mult.
Mai e ceva, Dave.
De ce nu scriem un scheci care să introducă glumele,
iar în sezonul viitor să facem unul care spune poantele?
Asta. Va. Merge!
Nu mai avem nevoie de el.
Ești liber!
Ce frecție...
- Ce înseamnă asta? - Habar n-am.
Înseamnă că trebuie să scriem finalul în suspans.
Nu putem să-l lăsăm pe Bruce?
Nu. Acesta este al optulea episod.
- Ce? Cât de departe? - Ăsta e ultimul scheci.
- Doamne! Despre ce e vorba? - Despre asta.
Îl jucăm deja.
Dar nu e suficient timp.
Nu terminăm de scris scheciul înainte să se termine.
Decât dacă o facem împreună, fără Mark.
- În regulă. - Haide.
Toată lumea!
Doamne, nu știu dacă ești acolo sus sau dacă asculți.
Dar, Te rugăm, lasă-i pe cei din The Kids In The Hall să termine finalul în suspans.
Nu punem nenorocitul ăla de personaj
- ... în scheci. - Nu putem avea ambele personaje...
- Ambele... - Am părea netalentați.
VA URMA
Câte degete, Marv?
Opt, Don.
Deci astea sunt toate episoadele?
- Da, Don. - Grozav, grozav.
Unde sunt Kids acum?
- Sunt puși înapoi în depozit. - Bine, excelent.
Subtitrarea: Ana-Monica Cojocărescu
Redactor Robert Ciubotaru