Salut, guengada!
- Bună! - Salut!
- Sunt convinsă. - De ce anume?
Că nu ne duci acolo, ca să nu-i împarți cu noi pe băieții din orășel.
E un orășel uitat de lume.
Nu doar în orășelul tău, Cassandra. Toți avem familii groaznice.
Eu băteam deja străzile la 15 ani.
- A început parada oprimaților. - Ba nu, e adevărat.
Știu că e adevărat, scumpo. Dar acum suntem bine.
Tata mă bătea de-mi suna apa în cap.
Și mai trebuia să suport și duhoarea râului Tietê,
care-mi amintește de răsuflarea ta.
Să vezi cum e mirosul de băligar!
Eu prefer cerul din São Paulo și un loc unde să fiu eu însămi.
Și unde e acel loc, scumpo? Du-mă și pe mine, că eu nu l-am găsit.
Un lucru e sigur: toate familiile sunt o apă și un pământ.
O apă și un pământ.
Dar nu înseamnă că trebuie să renunțăm să le facem să înțeleagă.
Tu a trebuit să-i înveți ceva pe ai tăi?
N-ar trebui să-i învăț eu!
Nu, scumpo, eu mi-am construit familia mea.
DIMINEȚI DE SEPTEMBRIE
- Spuneți „păsărica”! - Păsărica!
Încă una, să fim siguri. Păsărica!
- Păsărica! - Păsărica!
Foarte frumos!
- Cassandra, vreau să zic... - Ivaldo, ești chemat în sală.
Ce faci?
Răspunde-mi la mesaje!
Știți ce e nostim?
Trebuie să-ți spun ceva.
Mi-e dor de tine.
Bărbații se însoară știind că o să te înșele. Deci de ce o mai fac?
Sunt bărbați!
Mă bucur că noi nu suntem așa.
Deloc, scumpo.
Hei, se arde.
- Se arde amidonul! - La naiba!
Ia gustă! Zi-mi dacă e bun.
Îi lipsește ceva.
Nu numai mâncării mele îi lipsește ceva.
Haide!
Quengarada, e gata masa!
- Da! - Bine!
De ce a plecat Cassandra?
Nu știu.
Salut!
- Ce faci, Lourenço? - Salut, tu ce faci?
Cine e puștiul?
Nepotul meu.
- Glumești. Pe bune? - Da, pe bune.
Fiul lui Clóvis?
- Da. - S-a întors?
E în trecere.
Bun așa. S-a reunit familia.
Măi, Lourenço,
cine ar fi crezut că Clóvis o să-ți dea un nepot?
Felicitări!
Lourenço, numai bine!
Mi-a făcut plăcere, băiete!
Nu-i băga în seamă.
Nu-i bag.
Lumea de aici e băgăcioasă.
Iar Clóvis a fost...
A fost mereu o persoană complicată.
Bunicule.
Tata se numește Cassandra.
- Deci e fleică de vită, șuncă și grăsime? - Exact.
Celor din São Paulo o să le placă la nebunie.
Dar nu se poate găti mai ușor? Mi se pare cam mult 12 ore...
Și gazul e scump.
Orășenii sunt mereu pe grabă.
- Știu și eu? - Doamne!
Eu aș fi la fel și dacă aș locui aici.
Și, cu Gersinho, nu mai știu ce e ăla timp liber.
Cassandra nu te ajută?
Puțin.
A aflat de curând.
A fost drăguță și ne-a ajutat cu drumul, dar ne-a lăsat aici.
- Nu știu ce o să se întâmple. - O să găsiți o soluție în São Paulo.
Mă îndoiesc.
Nu cred că e posibil, la cât e de încăpățânată.
E o „femeie independentă”.
Cassandra e modernă, nu?
Îmi place.
E prea modernă pentru gustul meu.
Iar mama ei...
A părăsit-o aici cu tatăl ei, nu?
Îmi pare rău, Leide. Nu vorbim despre asta.
Bine.
- Vrei o bere? - Sigur.
Mă duc să iau.
Trebuie să dai vreun test ca să fii mecanic?
Oarecum. N-am învățat mecanică la școală.
Am învățat singur.
Fiecare reparație era un test pentru mine.
Atâta tot.
Ai dat vreodată rasol la vreo treabă?
Da, de multe ori.
De ce?
Nu m-am descurcat bine la concurs.
- Nu știam nimic. - Nu-ți face griji.
Li se întâmplă tuturor.
Să fii mai pregătit data viitoare.
De-aia a plecat Cassandra?
Nu, nu te mai gândi la asta.
E supărat pe mine, nu pe tine.
Am fost singura din familie care a făcut facultate.
Și m-am făcut profesoară.
Am călătorit mult, învățându-i pe copii să citească.
Ce frumos!
Și tu ești modernă.
Eu am făcut de toate.
Dar acum mă ocup de creșterea băiatului.
Eu am doi copii.
Din prima căsnicie.
Sunt mari acum și locuiesc în Curitiba.
Eu și Lourenço ne-am gândit la asta,
să avem un copil împreună, dar...
a trecut timpul și...
Nu știu, cred că a fost
sindromul cuibului gol.
Și-apoi am găsit alte lucruri
care au umplut acel gol.
Da.
Sinceră să fiu,
nu știu ce m-aș face fără Gersinho.
- În locul tău, m-aș gândi bine. - Da?
Viața noastră n-ar trebui să se învârtă doar în jurul copiilor.
Într-o bună zi, cresc
și pleacă.
Sunt foarte fericită că am un nepot.
Lourenço e și mai fericit.
Ajunge cu bârfele.
O să te învăț cum să faci barreado în oala sub presiune.
Așa mai merge!
Haide!
Bine.
- Bună, Jana! - Bună!
- Ce mai faci? - Sunt bine.
- De când nu te-am văzut! - Am fost plecată.
- Ce mai faci? - Bună, Jalil!
Au venit primele facturi.
Mamă...
- Mersi. - Cu plăcere.
Acum ești oficial rezidentă aici.
- Pa! - Pa!
Te rog, Cassandra, răspunde-mi! Trebuie să vorbim.
CARTE DE TELEFON
Mai știi când ai cumpărat CD-ul ăla
de la târgul de vechituri din centru, cu tot felul de comori rare?
Îmi amintesc și că am căutat-o pe mama în cartea de telefon,
când am sosit în São Paulo.
Las-o în pace pe mama ta!
Acum suntem doar noi două.
Mă rog. Nici măcar nu era admiratoarea ta.
Nu lua în seamă ce zic toți țăranii.
Sunt două bife albastre. Știu că ai văzut mesajele.
Nu mă ignora, te rog.
Într-o zi, am sărbătorit,
fiindcă am crezut că prietena lui îi era iubită.
A fost furios o săptămână.
Cred că acum înțeleg
de ce s-a înfuriat așa.
Seamănă cu mama.
Străbunica ta.
Doamne Dumnezeule,
femeia aia nu-ți ierta nimic.
Era foarte arțăgoasă.
Dă-mi cârpa aia.
Apoi...
i-am gătit mâncarea lui preferată
trei zile la rând.
Ce anume?
Gogoșele.
Se dă în vânt după ele.
Dar...
la un moment dat, n-a mai mers nici cu gogoșelele.
A plecat
și nu s-a mai întors.
Cassandra
a început să mă placă când i-am spus corect pe nume.
Așteaptă aici.
Dă-i-o lui.
Ei.
Ce e?
Mă bucur că ai venit, frumoaso.
De când ne spunem iar așa?
Bună, Cassandra! Ce mai faci? Comanzi ca de obicei?
Nu, mulțumesc, Dani.
Un pateu și o ceașcă de cafea, mulțumesc.
Credeam că ești îngrijorat pentru familia ta.
S-a terminat cu familia perfectă din poze.
Poftim?
Ne-am despărțit, Cassandra.
Le-am spus adevărul, că te iubesc pe tine.
Te iubesc, frumoaso.
Stau la hotel.
Deocamdată. Dar găsesc eu o soluție.
Hotelul e doar provizoriu.
Ne-am despărțit definitiv. Serios.
Nici nu știu ce să zic.
Am mult de lucru, așa că trebuie să plec.
Dar sunt liber diseară, dacă vrei să sărbătorim.
Dacă am cânta Travessia de Milton?
Ador cântecul ăla.
- E frumos și în interpretarea Vanusei. - Da?
Bine. Și dacă l-am cânta pe ăsta?
Atômico, Platônico e frumos.
Nu l-am mai cântat de multă vreme.
- Frumos, nu? - Să le repetăm pe amândouă!
Haide! Ăsta e mai ritmat.
- Începem? - Da.
Cassi! Ce dor mi-a fost de tine!
Mă bucur că te-ai întors.
- Eram îngrijorat. - De ce?
Că te-ai dus în vizită la Lourenço.
De ce face așa?
Nu pot să cred că vii aici și-mi spui asta în timpul repetițiilor.
Pentru Dumnezeu, calmează-te! Te-am întrebat căci știu că te afectează.
Sunt bine. Sunt aici. Punct.
Și ei unde sunt?
- „Ei” cine? - Gersinho și Leide.
Au rămas în urmă.
În urmă?
- Dar... - Ari, n-ai și tu viața ta?
Décio o are pe a lui, eu, pe a mea. Gata.
Și ei au viața lor. O să se descurce.
M-am întors și e totul în regulă.
- Hai, Dedé! - Unde?
- La cursul de aerobică în apă. - Dar nu facem așa ceva.
Ne-am hotărât să începem.
- Nu mai știi? - Serios?
- Haide! - Auzi?
Mai lasă-ne să repetăm pentru ultima oară, a trecut mult timp.
N-aveți mereu același repertoriu?
E spectacolul meu. Schimb repertoriul.
Să începem!
Hai s-o facem!
Inima-mi exploda de dor
Sub efectul radioactivității
Eram în lacrimi
În lacrimi încercând să găsesc
O explozie nucleară
Iubirea mea
Nu te așteptai la asta, nu?
Atomică
O să-ți fie dor de el, nu?
Și am căutat printre stele
Și mie.
Alte căi de a visa
Și am explorat infinitul
După ochii tăi dulci și blânzi
Atomică, platonică
Atomică
Platonică
Inima mea s-a dezintegrat
În acest trist și crud război al iubirii
Atomică, platonică
Atomică
Platonică
Frumosule?
Sunt fericită pentru ce ai făcut.
Și eu.
Mâine o să încep să caut un apartament.
Cu balcon ca al tău.
Ar fi grozav, nu?
Îți plac balcoanele, nu? Și mie.
Dacă nu găsesc cu balcon,
mă gândeam...
să caut un apartament la un etaj mai înalt.
Ca să vedem stelele pe geam.
Sunt sigur că într-o zi o să avem apartamentul nostru.
Nu-i așa, frumoaso?
Frumoaso?
Dormi deja?
Doar nu vrea să fii tu noua lui familie perfectă din poze?
Traducere și adaptare: Aurelia Costache