O clipă!
- Du-te! - Mă scap pe mine.
Am călătorit zece ore, îți dai seama?
Era un protest al camionagiilor la ieșirea din Morretes.
Iar la intrarea în São Paulo era un trafic îngrozitor.
Ce mai faci, Leide?
Ascultă, taică-tu nu ne-a cerut nimic că ne-a reparat mașina.
- Nu începe! - Cassandra!
M-ai lăsat la dracu'-n praznic,
și nu pot să spun nimic?
Unde e, fiule?
Bunicul ți-a trimis asta.
Pune-o acolo.
Îți dai seama ce-a însemnat pentru el să ți-o păstreze atâta timp?
Înțeleg, da?
Ai o relație proastă cu taică-tu.
Dar n-a fost frumos ce ai făcut.
Leide, nu ți-am trimis mesaj?
Nu te-am anunțat? Ce mai vrei?
Ce pui acolo?
O mâncare delicioasă pe care ne-a dat-o mama ta vitregă.
Bunicul m-a dus la pescuit unde mergea și cu tine.
Sunt frântă de oboseală.
Leide...
am vorbit cu Décio și cu Ari.
Au zis că poți să te întorci la ei.
Acasă la ei? Nici nu mă gândesc!
E mai bine decât aici.
Acolo ai avea camera ta. Spațiul tău.
Credeam că o să stăm aici.
De ce?
Nu știu.
Așa mă gândeam.
Cassandra... Lasă-ne să mai stăm puțin.
Măcar până mă pun și eu pe picioare.
Puțin? Ai uitat ultima oară?
Décio e în regulă.
Dar Ari e supărat pe mine. Nici nu suportă să dea ochii cu mine.
- Ai furat de la biserică. - Ba n-am furat!
Am luat niște haine date de pomană.
N-a văzut nimeni.
Știi ceva?
Ari vrea să vă mutați acolo.
E așa de simțitor, că se simte vinovat că te-a dat afară.
Profită de ocazie.
N-o da iar în bară.
Nu vreau să locuiesc în mașină.
Bine.
O să le zic că te muți înapoi.
Ia-ți lucrurile, Gersinho! Avem treabă.
Mâine te iau eu de la școală.
- Ajută-mă! - Bună, Ari!
Ia-o pe asta.
Se întorc la voi.
O să ajungă în vreo 20 de minute.
- Pa! - Pa, Cassandra! Mulțumesc.
Pentru puțin. Pa!
Cassandra,
aia e cutia Pandorei. E plină de blesteme.
DESTINATAR NEGĂSIT LA DOMICILIU
Vai, mamă...
DIMINEȚI DE SEPTEMBRIE
Uneori, din ceva rău iese ceva bun.
Ce anume?
Dacă te-ai fi descurcat bine la concursul de matematică,
te-ai fi dus la o școală particulară.
Dar acum ești aici.
Credeam că o să locuim cu Cassandra la întoarcere.
Fă cum a făcut Enzo.
- Cine e Enzo? - Enzo.
Stă în spatele Déborei. Părinții lui s-au despărțit.
El stă la tatăl lui o dată pe săptămână.
Întreabă-l pe el cum face și vorbește cu Cassandra.
Nu știu ce să zic.
Hai să mergem!
Mă gândeam...
Cu puțin timp în urmă, n-aveai tată, ca și mine.
Acum o ai pe Cassandra și ai și bunic.
Îți dai seama câte cadouri o să primești de ziua ta?
Bine zis!
Hai să vorbești cu Enzo.
Ai grijă. Ăsta e foarte ascuțit.
Mulțumesc.
Îl aștept pe Décio să se întoarcă de la magazin
cu ingredientele, ca să mă apuc de gătit.
Dacă e gustos barreado ăsta,
îl putem vinde la biserică, în cutii pentru prânz.
Promit că nu mă apropii de haine.
Am cumpărat trei lăcate și un lanț gros.
Ari, mulțumesc.
Dacă ne iese treaba cu cutiile pentru prânz,
eu și Gersinho ne putem muta, ca să vă lăsăm în pace.
Poate închiriez un apartament.
O să iasă.
Dar lasă asta pe mai târziu. Aici e scump.
Gândește-te mai târziu la asta, da?
Cum zice Carolina de la biserică:
„Problemele viitoare se vor rezolva în viitor.”
Bine.
Măi, oameni buni!
Eram în piață.
Și era un mim senzațional.
Era să vin după voi.
Serios, făcea o pasăre din mâini...
Décio, unde sunt cumpărăturile?
Poftim?
Ingredientele pentru barreado.
Fir-ar să fie!
M-am luat cu mimul ăla
și am uitat complet de cumpărături.
Obișnuiește-te, Leide.
Așteaptă, Ari! Ne ducem repede.
- Stai! - Ce e?
- Ai tot, da? - Uite lista de cumpărături.
- Și banii? - Da.
Bine.
- Mă întorc repede. - Mersi.
Pa!
Poți să pui o mașină de spălat aici.
Iar aici, un aragaz cu patru ochiuri.
- Aici, o măsuță. - E un spațiu frumos.
Asta rămâne aici?
Da, rămâne în bucătărie. E din lemn masiv.
- Nu e mâncat de carii? - Nu.
E rezistent.
Roberto, n-ai cumva și apartamente mobilate?
Ca să mă mut și gata.
Sunt mai scumpe. Și poate n-o să-ți placă mobila.
Uitasem că e mare belea să te muți.
- Doamne! - Da.
- Dar priveliștea merită toți banii. - Tată?
Bună, Ivana! Intră!
- Scuze, am întârziat. - Nu-i nimic.
Fiica mea.
Eu sunt Roberto.
- Încântată. - Vino încoace!
Ce zici? Frumoasă priveliște, nu?
Nu știu ce să zic. Credeam că vrei măcar o cameră în plus.
Eu unde o să dorm aici?
Nu m-am gândit la asta.
Am câteva apartamente cu două camere.
Aveți e-mail?
Îți dau cartea mea de vizită.
Iartă-mă, scumpa mea. Adevărul e...
că de lucrurile astea se ocupa mama ta.
A venit momentul să înveți, tată.
Și diseară ce facem?
- Ne vedem, nu? - Sigur că da.
Poftim, agent imobiliar Roberto.
- E-mailul și numărul de telefon. - Mulțumim.
- Bine. - Mulțumesc.
- Pe curând!
- Fir-ar să fie! - Ce e?
Trebuia să adăugăm toate bucățile de carne în același timp.
- O să iasă. - Da.
Personalizezi puțin rețeta.
Exact.
- Și puțin... - Ești ca mine.
- Cum? - Faci mizerie.
Ari zice că trecerea mea prin bucătărie
e ca o explozie nucleară.
Am pus sare deja.
- Serios? - Da, am pus de toate.
Gata.
Și... ia să vezi!
- Și acum? - Așteptăm.
- Hai să așteptăm. - Durează ceva.
- Da? Bine. - O lăsăm acolo.
Ai fost mereu cântăreț?
De când eram mic.
Mi-am petrecut viața cântând în baruri,
în turneu, înregistrând în studiouri...
Dar acum sunt aproape pensionat. Cânt doar cu Cassi.
Păcat că n-am și eu talent, sunt teribilă...
- Bună! - Hei...
Ce mizerie!
Ți-am zis.
Măcar miroase bine.
Ce cauți aici? Nu trebuie să repeți?
Cât e ceasul?
- Am uitat că azi e luni! - Vai, Décio!
- Vai de mine! - Du-te!
- Am plecat. - Pa!
Ce distrat e!
Haide!
Hai!
- Pa, băieți! - Pa!
Bună!
Mergem?
Ia zi!
Ți-a plăcut să mergi la pescuit?
- Așa și așa. - Mie nu-mi plăcea.
Fetele n-aveau voie, ceea ce era absurd.
De ce să fie pescuitul doar pentru bărbați?
Și îmi părea rău pentru pești.
Și mie.
Mama ta ce zicea?
Nu știu.
Bunicul mi-a zis că a plecat când erai mică.
- Bună, Gersinho! - Bună!
Ea e mama mea.
- Bună, Grazy! - Bună!
- Încântată, Denise. - Și eu. Cassandra.
Mi-au povestit multe despre tine.
Grazy mi-a zis că ai fost selectat pentru un concurs de matematică.
Ce tare!
Mamă, nu l-a câștigat.
Atunci, nu contează.
Ar trebui să veniți la noi în vizită.
Sigur, o să venim.
Dar ziua, fiindcă mama lucrează noaptea.
Iar ea lucrează ziua.
- Găsim noi o soluție. - Da.
- Bine, atunci. Pa! - Pa!
- Mi-a părut bine! - Pa, Gersinho!
Eu m-am închis între ziduri Și m-am privit din afară
Eu am fost cea care a îmbrăcat Armura nepăsării
Eu am transformat după-amiezile în momente de tristețe
Eu am fost cea care a reușit Să rămână și să plece
Și am fost uitată
Eu am fost...
Eu am fost cea care s-a simțit bine În noaptea friguroasă
Și în totală singurătate Tot eu am fost
Eu am fost cea care primăvara N-a văzut nici flori
Nici soare
În diminețile de septembrie
Vreau să ies Vreau să sporovăiesc
Vreau să-mi învăț vecinul să cânte
Vreau să ies Vreau să sporovăiesc
Vreau să-mi învăț vecinul să cânte
În diminețile de septembrie
În diminețile...
- Vrei să intri? - Nu pot.
Am multe livrări azi. Și cânt diseară.
Pot să te întreb ceva?
Gersinho... Dacă e despre bunicul tău
sau despre Morretes, nu-mi place să vorbesc despre asta.
Nu, e altceva.
Voiam să știu dacă pot să dorm uneori la tine.
Cum se face când divorțează părinții.
Exact, când divorțează, dar nu e cazul cu mine și cu Leide.
Vin să te iau uneori de la școală.
Deci... O să ne vedem des.
Vii și mâine?
Mai vedem.
Du-te! Sună-mă dacă ai nevoie de ceva, da?
- Bine. - Pa!
Mersi.
Tată, ți-am găsit două apartamente lângă serviciu.
Scumpa tatei...
Ți-am zis că aplicațiile sunt mai bune.
Nu... Ba da.
Mă gândeam la altceva.
La ce?
Nu cu mult timp în urmă, îți încălzeam biberonul,
iar acum îți torn bere.
De parcă n-am mai băut bere.
E prima oară cu mine.
Pe bune, locul ăsta e superb.
Nu-i spune mamei că te-am adus aici.
Clar, tată. Nu i-aș face asta mamei.
Cum a ieșit?
Nu sunt sigură.
Carnea e cam tare.
E un fel de tocăniță de vită.
Liniștește-te. Ca să poți să alergi, întâi trebuie să știi să mergi.
Trebuie să fim siguri că e bună înainte s-o vindem.
Da.
Ari... iartă-mă că sunt așa directă,
dar nu te îngrijorează purtarea lui Décio?
Purtarea lui Décio?
Da, știi tu...
Uită ușor, n-are memorie...
Nu-ți face griji, așa e el.
Bine.
Mie mi se pare că s-a agravat.
Poate îmi închipui eu.
Nu te mai gândi.
Gersinho! E gata cina!
Doamne, mor de foame.
Hei, nu-i frumos!
Ia zi!
E bună?
E bună.
Nu e ca a bunicii Ruth,
dar e bună.
E bună, Leide.
N-ajunge. Trebuie să fie delicioasă.
Dacă o lași mai mult sub presiune,
poate o să fie delicioasă.
Sau mă dau bătută.
Poftim? E nevoie de timp.
Trebuie să găsești un nume pentru afacere.
Serios?
De pildă, „Cutiile cu mâncare ale lui Leide”.
Sau „Prânzurile Leide”.
„Prânzurile Leide”? Sună ciudat, nu?
Sună ca „Prânzurile Lady”. Știu și eu?
„Cutiile cu mâncare ale lui Leide”, nu?
- Nu sună rău. - Nu?
Bine, atunci.
Bună seara!
Mulțumesc mult. Bună seara și bine ați venit!
În seara asta, cântăm un cântec pe care nu l-am mai cântat aici.
E un cântec al lui Milton Nascimento și Fernando Brant.
Iar Vanusa, muza mea, are o interpretare proprie a cântecului.
Se numește Travessia. Sper să vă placă.
Bine, fato!
Scena îți aparține!
Când tu ai plecat
Întunericul mi-a cuprins viața
Am putere, dar la ce bun?
Azi trebuie să plâng
Casa mea nu-i căminul meu
Și ăsta nu-i locul meu
Poftim. Trusă de prim ajutor.
Gata cu cântecele Vanusei, Roberta.
Nu mai rezist.
Mai gândește-te, scumpo.
Maică-mii nici nu-i plăcea.
Dar îți place ție, asta contează.
Cassandra, uită-te la mine.
Uită-te la mine!
Nu e momentul pentru o criză existențială.
E sala plină. Te așteaptă toată lumea.
E ora spectacolului.
Întoarce-te pe scenă!
Du-te!
Numai tu poți fi așa!
Cassandra!
Cânt în voie pe străzi
Nu vreau să mă mai opresc
Drumul meu e pavat cu pietre
Cum pot măcar să visez?
Visurile urzite din briză
Vai, tată, e extraordinară.
Sunt duse de vânt
O să-i pun capăt mâhnirii
O să-i pun capăt vieții
Continui să trec prin viață
Uitând complet de tine
Nu mai tânjesc după moarte
CASSANDRA cântă Vanusa
Am atâtea pentru care să trăiesc
Din nou vreau să mă-ndrăgostesc
Și, dacă n-o s-o fac, n-o să mai sufăr
Gata cu visurile
Îmi construiesc...
Nu poți să lași un țăran
idiot să te oblige să schimbi toate lucrurile în care credeai.
Cânt în voie pe străzi
Nu vreau să mă mai opresc
Drumul meu e pavat cu pietre
Cum pot măcar să visez?
Visurile urzite din briză
Sunt duse de vânt
O să-i pun capăt mâhnirii
O să-i pun capăt vieții
Subtitrarea: Aurelia Costache
Redactor Robert Ciubotaru