‫הדבר הראשון והאחרון שאמי נתנה לי‬
‫היה התנצלויות.‬
‫- פרק 1 -‬
‫- ג'ורג'יה -‬
‫אז מה?‬
‫אתה מצפה שאיילל?‬
‫לא שתיתי עד כדי כך הרבה אלכוהול ביתי. לא.‬
‫אני רוצה לדבר איתך.‬
‫נו...‬
‫אנחנו מדברים. מה עכשיו?‬
‫מה אוכל לעשות למענך, סיזר?‬
‫אני חוזר צפונה.‬
‫בקרוב.‬
‫אני בורח ואני רוצה שתבואי איתי.‬
‫אתה עולה צפונה...‬
‫ואני הולכת לאכול.‬
‫בבקשה, קורה.‬
‫אני לא רוצה שתלשיני עליי. אני צריך לסמוך עלייך,‬
‫אבל אני מסתלק מכאן. אני מוכרח.‬
‫אבל למה אתה רוצה שאני אבוא?‬
‫למזל.‬
‫למזל?‬
‫תקשיב לי, סיזר.‬
‫אני יודעת שאתה לא נמצא באחוזת המטעים הזאת זמן רב,‬
‫אבל אתה צריך כבר לדעת שאני לא מביאה מזל לאף אחד.‬
‫אני לא...‬
‫אנתוני הגדול!‬
‫היי, אבא.‬
‫בשדה הישן‬
‫ג'וקי, אתה צריך לאכול משהו. שמעת?‬
‫מייבל?‬
‫לא, ג'וקי, זאת קורה.‬
‫מייבל, איפה היית?‬
‫זהירות.‬
‫זה גזר.‬
‫אתה יכול להחזיק את זה?‬
‫בסדר.‬
‫היי, את, בואי הנה.‬
‫רד.‬
‫האדון ג'יימס. האדון טרנס.‬
‫לא נטריח אותך.‬
‫אחי ואני דיברנו על עסקים‬
‫ושמענו את המוזיקה.‬
‫אמרתי לו,‬
‫"זה הרעש הכי נורא ששמעתי."‬
‫אלוהים, איזו מהומה.‬
‫סליחה שהפרענו לך, אדון טרנס.‬
‫לא הפרעתם בכלל, ג'וקי. לא הפרעתם בכלל.‬
‫אתה מתייחס אל הכושים שלך בדרך משונה, אחי.‬
‫אעשה מה שאני רוצה עם הרכוש שלי.‬
‫כפי שאתה עושה עם שלך.‬
‫אבא היה מתהפך בקברו אם הוא היה רואה את זה.‬
‫שיתהפך.‬
‫ג'וקי, מתי יום ההולדת שלך?‬
‫אני חושב שבספטמבר.‬
‫ארבעה עשר בספטמבר.‬
‫אבל עכשיו רק יוני, ג'וקי.‬
‫אתה בטח צודק.‬
‫בן כמה אתה עכשיו?‬
‫אני לא יודע, אדון טרנס.‬
‫זה בסדר, ג'וקי.‬
‫זה ממש בסדר.‬
‫ידעתי שאתה נותן לעבדים שלך לחגוג,‬
‫אבל לא ידעתי שהם חוגגים בראוותנות כזאת.‬
‫אתה מנסה לגרום לי להיראות רע?‬
‫אל תעמיד פנים שאכפת לך מה כושי חושב עליך.‬
‫עלית עליי.‬
‫בוא נגמור את המשחק הזה.‬
‫אני לא עומד עוד בצחנה.‬
‫פריידפול!‬
‫פריידפול,‬
‫אחי סיפר לי על כושי כאן,‬
‫בצד הזה של הנכס,‬
‫שיודע לדקלם את הכרזת העצמאות.‬
‫אני לא מאמין לו.‬
‫חשבתי שאולי הערב הוא יראה לי,‬
‫אם כבר כולם בחוץ, חוגגים.‬
‫פריידפול,‬
‫לך תביא את הילד שיודע לצטט את ההכרזה.‬
‫מייקל,‬
‫הילד עם הצלקת כאן?‬
‫אני מצטער, אדוני, אבל הילד מייקל מת.‬
‫הוא נפטר ממחלה.‬
‫מתי?‬
‫לפני שישה-שבעה חודשים, אדוני.‬
‫היו צריכים להגיד לי.‬
‫אחי, אתה צריך להיות מעודכן יותר בנכסים שלך.‬
‫אל תתערב.‬
‫הילד הזה יכול לעשות את זה.‬
‫כן, הוא ומייקל היו יחד כל הזמן.‬
‫שהוא יעשה את זה.‬
‫קדימה, ילד. בוא נשמע.‬
‫תעשה מה שהאדון אומר.‬
‫הוא יהרוג את כולנו.‬
‫"כאשר במהלך המאורעות האנושיים‬
‫"יראה..."‬
‫אלוהים.‬
‫חשבתי שראיתי ושמעתי הכול בחיים.‬
‫"כאשר במהלך המאורעות האנושיים‬
‫"יראה עם צורך‬
‫"להתיר את הקשרים המדיניים שחיברוהו אל עם אחר‬
‫"וליטול לעצמו, בקרב המעצמות שעל כדור הארץ,‬
‫"מעמד נפרד ושווה, מעמד בו מזכים אותו חוקי הטבע‬
‫"ואלוהי הטבע..."‬
‫אני מצטער, אדוני. סלח לי, בבקשה. אני מצטער.‬
‫ילד!‬
‫לא, לא, לא.‬
‫- תשתי קצת? - בזהירות, ילדה.‬
‫היא לא בסדר, את יודעת.‬
‫כשמייבל ברחה והשאירה אותה, משהו נשבר בלבה.‬
‫היא לא בסדר מאז.‬
‫היא יכולה לשמוע אותך, את יודעת?‬
‫איך אתן אומרות עליה דברים רעים בפניה?‬
‫אם מייבל הייתה כאן היא הייתה מכה אתכן.‬
‫אתה לא אמור להיות כאן עכשיו.‬
‫לא הכו אותה כבר כמעט עד מוות?‬
‫האוויר כאן טוב יותר.‬
‫הוא טוב לך.‬
‫ואם קונלי יבוא לחפש אותי?‬
‫אל תדאגי. אף אחד לא ייכנס לכאן.‬
‫"אך זו הייתה, כך הבנתי, הפחותה שבצרותיי,‬
‫"מפני שאומנם בני האדם נחשבים לפראיים ואכזריים יותר‬
‫"ביחס לגודלם,‬
‫"האם אוכל לצפות להיות יותר מחתיכת בשר בפיהם‬
‫"של הראשונים שבין הפראים הענקיים הללו‬
‫"שיתפסו אותי?"‬
‫האדון יחתוך את לשונך וישפוך רעל לגרונך‬
‫אם הוא יידע שאתה יודע לקרוא.‬
‫מה זה?‬
‫זה נקרא "מסעות גוליבר".‬
‫זה על...‬
‫אדם במסע.‬
‫והוא אובד ומנסה להגיע הביתה.‬
‫בחלק הזה הוא מדבר‬
‫על ענקים כמו גוליית.‬
‫ואיך, מכיוון שהם גדולים וחזקים יותר,‬
‫הם ודאי רעים ואכזריים יותר.‬
‫כמו האדם הלבן.‬
‫קורה, תבואי איתי?‬
‫היינו צריכים לעזוב מזמן.‬
‫כאן אין דבר מלבד סבל.‬
‫כאב וסבל.‬
‫אתה טועה בקשר אליי, סיזר.‬
‫אתה חושב שאביא לך מזל כי אימא שלי ברחה,‬
‫אבל אתה טועה.‬
‫אתה טועה.‬
‫אני לא מביאה מזל.‬
‫המזל היחיד שהיה לי הוא מזל רע.‬
‫כזה שגורם לאישה לברוח באמצע הלילה‬
‫ולעזוב את בתה היחידה.‬
‫להשאיר אותה לדמם ולהירקב באחוזת המטעים הארורה הזאת.‬
‫זה המזל שאתה מחפש?‬
‫אני לא אמור להיות כאן.‬
‫אבל אני כן.‬
‫משהו לא בסדר אצלך?‬
‫הכול בסדר אצלי.‬
‫אם האדון אומר שנשכב אנחנו צריכים לשכב.‬
‫זהו זה.‬
‫תקשיב.‬
‫אני מכירה גברים כמוך.‬
‫אם אתה רוצה להתגנב בלילה ולהסתובב בביצה‬
‫עם גברים אחרים מאחוריך,‬
‫זה עניין שלך.‬
‫אבל כאן, בינינו,‬
‫האדון מחבר גברים ונשים כי הוא רוצה שהם יתרבו.‬
‫ואם הם לא מתרבים,‬
‫הם נענשים.‬
‫אתה מבין אותי?‬
‫אני לא מוכן שירבו אותי כמו בקר.‬
‫יש לך לב אצילי, סיזר.‬
‫טהור, כמו של ישו הנוצרי בעצמו.‬
‫אבל כאן לא וירג'יניה,‬
‫ואם לא תשתמש באיבר שלך, האדון רנדל ייקח אותו.‬
‫הוא יכרות אותו.‬
‫הוא ישים אותו איפשהו ויחסוך ממך את הטרחה.‬
‫אתה לא יותר טוב מאיתנו‬
‫ואני לא אסבול בשבילך.‬
‫קחי את החפצים שלך.‬
‫למה?‬
‫קדימה, קחי את החפצים שלך.‬
‫אל תעשי מהומה.‬
‫נעמיד את הכושית הזאת במקומה. קדימה!‬
‫כן, בוס.‬
‫קדימה, קדימה, ילדה.‬
‫בבקשה. נולדתי בחדר הזה. אימא שלי נולדה בחדר הזה.‬
‫- תגיד לו. - לעזאזל, בואי!‬
‫לא, לא, לא.‬
‫- תפוס את רגליה. - לא, לא, לא!‬
‫קדימה.‬
‫תיכנסו לשם ותנקו את הלכלוך.‬
‫אני לא רוצה כאן כישוף שחור. קדימה!‬
‫אתן, לכו!‬
‫תזדרזו.‬
‫תבריקו את המקום.‬
‫- לך, הזקיה. - כן, אדוני.‬
‫- תחזור לאימא שלך. - כן, אדוני.‬
‫עצרו.‬
‫עצרו!‬
‫כושים, עצרו!‬
‫כל הכושים, עצרו!‬
‫תרכינו ראש.‬
‫תרכינו ראש לאחי ג'יימס,‬
‫שנכנע למחלה‬
‫והצטרף אל אלוהים,‬
‫כמו אמי ואבי לפניו‬
‫וכמו שאר האדונים שזכו בחסדי האל.‬
‫אמן, אדון טרנס.‬
‫אמן.‬
‫עכשיו,‬
‫קודם אחי ואני חלקנו את הבעלות על השטח הזה,‬
‫כמו האומה הנפלאה שלנו, שמחולקת לצפון ולדרום.‬
‫מעתה ואילך,‬
‫לא יהיו חלקות צפוניות ודרומיות.‬
‫כולנו נהיה אחוזת מטעים אחת‬
‫ואני אהיה אחראי על כל העבדים שחיים כאן.‬
‫אם תרצו‬
‫אתם יכולים להתייעץ עם אחיכם מאחוזת המטעים הדרומית,‬
‫אבל לאחי ולי יש גישה שונה מאוד‬
‫לתנאים ולטיפול בעבדים.‬
‫בהתאם לכך,‬
‫לא יהיו עוד מסיבות.‬
‫מהכספים שתרוויחו בעיר בימי ראשון ירד מס,‬
‫וכדי להבטיח את התרבות המשובחים שביניכם‬
‫אני אפקח אישית על הזיווג‬
‫ועל דרכי ההתרבות.‬
‫זמן רב מדי שימשה ההתרבות לצורכי עונג‬
‫ולא למטרתה האמיתית.‬
‫חלק מכם הגברים‬
‫לא הצדקתם את הסכום ששולם עליכם.‬
‫הכול בסדר, אדון טרנס?‬
‫הכול מצוין, פריידפול.‬
‫הכול מצוין.‬
‫חזרו לעבודה!‬
‫חזרו לעבודה, כולכם!‬
‫קדימה!‬
‫הללויה,‬
‫האל חייך אל בית רנדל.‬
‫להשקות את הסוסים לפני שניגש לעסקים, אדוני?‬
‫זה יהיה מצוין, הומר.‬
‫שנתחיל?‬
‫בחיי.‬
‫נתחיל.‬
‫תודיע למר קונלי שהבן האובד חזר.‬
‫מר רנדל,‬
‫יש לך מרגל בקרב הכושים שלך?‬
‫אני חושב שלא.‬
‫יש כושים בבית, כמובן,‬
‫שחושבים שהם ירוויחו אם יתלוננו על אלה שעובדים בשדות, אבל...‬
‫כדאי לך לשים שם מישהו.‬
‫יש דיבורים.‬
‫אומרים שיש כאן מחתרת מסילה.‬
‫בלתי אפשרי.‬
‫אכן.‬
‫ובכל זאת, לאן הם הולכים?‬
‫אלה שבורחים ולא שבים.‬
‫נראה כאילו הכושי בורח‬
‫וחומק לעולם אחר.‬
‫ראית את זה?‬
‫כאדם שעובד כמוך,‬
‫אתה מאמין שמחתרת המסילה אמיתית?‬
‫לא ראיתי אותה,‬
‫אבל הכושים הם גזע ערמומי מאוד.‬
‫אין שום דבר שמוכיח לי שזה בלתי אפשרי.‬
‫כשאראה אותה אאמין.‬
‫ועכשיו לנושא שלשמו התכנסנו.‬
‫לא אסכים לקבל תשלום על הרכוש שהוחזר.‬
‫נראה בכך פיצוי‬
‫על כיסוי החוב שלי לביתך.‬
‫יום טוב.‬
‫אני מצטער,‬
‫אני לא מבין.‬
‫הרכוש שהסתלק מכאן לפני שנים רבות,‬
‫לפני שאביך הלך לעולמו.‬
‫הרכוש היחיד שנמלט ולא הוחזר.‬
‫אני רואה בזה את הכישלון הכי גדול שלי.‬
‫אני מכיר את הכושית שעליה דיברת.‬
‫הגרועה ביותר, מוכרחים לומר.‬
‫חסרת לב, אפילו יחסית לכושית.‬
‫באמת?‬
‫בהחלט.‬
‫הכושית שעליה דיברת השאירה אחריה כשעזבה את זרעה,‬
‫נערה כושית, שאפילו בין הכושים עצמם‬
‫נחשבת למפלצת.‬
‫אני רוצה להיפגש עם הנערה הזאת.‬
‫ואתה תיפגש איתה.‬
‫את מרגישה נבגדת.‬
‫בצדק.‬
‫יש בך כעס.‬
‫כדאי שתמצאי דרך להיפטר ממנו.‬
‫אחרת הוא יאכל אותך.‬
‫תביני, הלב יודע לטפל בגוף.‬
‫הוא יתדלק אותך, כן, אבל...‬
‫זה הדלק הרע ביותר.‬
‫הרע ביותר.‬
‫היא בתוכך.‬
‫אני מרגיש את זה.‬
‫ואת תתישי את עצמך כדי להיפטר ממנה.‬
‫כן, זה נכון.‬
‫כן, בחיי.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫מסעות אל כמה אומות מרוחקות בעולם.‬
‫"לעתים תכופות קראתי‬
‫"על שירותים נפלאים לנסיכים ומדינות‬
‫"ורציתי לראות את האנשים‬
‫"שביצעו שירותים אלה.‬
‫"כאשר שאלתי נאמר לי, 'שמותיהם‬
‫"'אינם נמצאים בשום רשומה,‬
‫"'מלבד כמה מהם,‬
‫"'שההיסטוריה הציגה כנאלחים שבנוכלים ובבוגדים.'‬
‫"באשר לשאר,‬
‫"מעולם לא שמעתי עליהם.‬
‫"כולם נראו מיואשים,‬
‫"ולבושי בלויים.‬
‫"רובם, כך נאמר לי, מתו,‬
‫"בעוני ובחרפה,‬
‫"והשאר על גרדום או על חבל התלייה."‬
‫בקושי נגעת באוכל שלך, מר צ'רצ'יל.‬
‫סליחה,‬
‫אבל אני לא מבין איך אפשר לאכול מול מחזה כזה.‬
‫משונה למדי, לא?‬
‫לאכול ולשתות‬
‫כשבשרו של אדם נתלש מגופו.‬
‫ובכן,‬
‫מר צ'רצ'יל,‬
‫הטעות הראשונה שלך, כושי ואדם‬
‫הם שני דברים נפרדים לחלוטין.‬
‫אדם יכול לחשוב,‬
‫לנמק ולאהוב.‬
‫לכושים פשוט אין יכולת כזאת.‬
‫מכיוון שכך, חשוב לספק להם הגבלות והכוונה‬
‫איך להתנהג.‬
‫וכשהם לא מצייתים למגבלות ולהכוונות‬
‫חשוב באותה מידה לתת להם עונש מרתיע.‬
‫תיכנסו עכשיו.‬
‫האדון רנדל רוצה שכולם ייכנסו.‬
‫כל הכושים, בואו, תשאירו את השקים על האדמה.‬
‫קדימה.‬
‫תשאירו את השקים על האדמה. קדימה.‬
‫תנמיך את ידך.‬
‫כל הכושים, בואו.‬
‫בואי, לאבי. רות, בואי נלך.‬
‫קורה!‬
‫תזוזי.‬
‫כל הכושים, בואו.‬
‫תתאספו, צאן מרעיתי.‬
‫תתאספו.‬
‫היום אני רוצה שתהיו עדים לשיעור הזה.‬
‫"וכל אשר עול העבדות עליהם‬
‫"יהיו אדוניהם עליהם ראויים לכל כבוד,‬
‫"למען אשר לא יחולל שם האלוהים והלקח.‬
‫"ואתם שאדוניהם מאמינים‬
‫"אל יקלו בעיניהם מפני שהם אחים,‬
‫"כי אם יעבדו אותם יותר,‬
‫"מפני שמאמינים ואהובים‬
‫- "הם המקבלים את הטובה." - לא עוד עבדים!‬
‫"את זאת תלמד ותצווה."‬
‫מספיק, אדון!‬
‫מספיק, בבקשה!‬
‫"יהיו אדוניהם עליהם‬
‫"ראויים לכל כבוד."‬
‫אלה מילות האל, אתם מבינים?‬
‫לך לעזאזל!‬
‫מהו העונש על המרת פיו של האל?‬
‫לא!‬
‫גיהינום...‬
‫ואש נצחית.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫כל הכושים, תחזרו לעבוד.‬
‫תפסיקו ללכת בטל. תחזרו לעבוד!‬
‫תחזרו לעבוד.‬
‫עכשיו!‬
‫קורה?‬
‫לאבי!‬
‫ידעתי שאת זוממת משהו.‬
‫חומקת איתו ולא מדברת על זה.‬
‫אחר כך עקרת את הבטטות, למרות שהן לא בשלות.‬
‫לאבי, תחזרי לפני שתגרמי למותנו.‬
‫אני הולכת לאן שאתם הולכים.‬
‫הוא לא ייקח את שלושתנו.‬
‫הוא יודע שאני באה?‬
‫אז שתי הפתעות טובות כמו אחת.‬
‫יש לנו מספיק אוכל בכל מקרה.‬
‫בואי.‬
‫לאבי.‬
‫שביל חזירים.‬
‫חזיר בר.‬
‫אבדוק את זה במהירות.‬
‫אולי תשתמש בסכין הגילוף הזה ותתפוס לנו ארוחת ערב?‬
‫תפוס אותם!‬
‫קדימה, בן זונה!‬
‫הגיע הזמן לעונש שלך! בואי הנה!‬
‫חכה. איפה אנחנו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אנחנו בכיוון הנכון?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אמרת ללאבי לאן אנחנו הולכים?‬
‫- אמרת לה? - לא.‬
‫היינו טיפשים שלא חשבנו על זה.‬
‫כלבי הציד יבואו בעקבותינו בקרוב.‬
‫כל איש לבן עם רובה ציד ברדיוס של 160 ק"מ יבוא איתם.‬
‫- צריך להמשיך ללכת. - מה עם לאבי?‬
‫מה עם לאבי?‬
‫אנחנו צריכים להמשיך ללכת.‬
‫זה הוא.‬
‫אתה בטוח?‬
‫את רואה את הגג האדום שם?‬
‫זה היעד שלנו.‬
‫כלומר, היעד שלך.‬
‫אף אחד לא יודע שאני באה.‬
‫עכשיו הם יודעים.‬
‫את מוכנה?‬
‫מה שלומכם?‬
‫אנחנו בסדר.‬
‫שמעת משהו מהשלישית בקבוצה שלנו?‬
‫כל המדינה מדברת על זה.‬
‫מרגע שעזבתם, הנערה ההיא המיטה עליכם אסון.‬
‫הם גילו שנעלמה לפני שגילו עליכם,‬
‫ויצאו בעקבותיכם בלילה הראשון.‬
‫ואני מניח שהיא לא יודעת דבר עליי ועל התוכנית שלנו?‬
‫היא לא יודעת. לא.‬
‫יש עוד משהו.‬
‫היה נער על השביל,‬
‫עם קבוצת הציידים שהתנפלה עליכם‬
‫והוא נפצע קשה מהמכה שנתת לו.‬
‫הם אמרו שהוא ישן שינה שממנה אולי לא יתעורר עוד.‬
‫רחמים.‬
‫רחמים על מי?‬
‫כל אדם לבן ברדיוס 160 ק"מ רוצה לשפד את ראשיכם על גדר.‬
‫מתי מגיעה הרכבת?‬
‫תמצא פינה.‬
‫- אנחנו יורדים לשם? - כן, בהחלט.‬
‫תרדו בזהירות בסולם.‬
‫אחרייך.‬
‫הרכבת תגיע בקרוב.‬
‫- אני צריך רק מילה לרשימת הנוסעים. - סליחה?‬
‫מי שנוסע על המסילה צריך להיות מתועד ברשימת הנוסעים.‬
‫אחרת איך נוכל לתעד את הנפשות שמשתתפות במערכה הזאת?‬
‫ואתה יכול לדבר הרבה או מעט, כרצונך,‬
‫אבל אתה מוכרח לדבר.‬
‫כן, אדבר בשם שנינו.‬
‫סיזר גארנר.‬
‫קורה רנדל.‬
‫נולדתי בווירג'יניה.‬
‫לאחר מות אדוני הובטח שחרורי מעבדות.‬
‫לאחר מותו של אדוני נמכרתי לג'ורג'יה.‬
‫קורה נולדה בחוות רנדל. שם נפגשנו.‬
‫מי בנה את כל זה?‬
‫מי בונה דברים באומה הזאת?‬
‫כמה רחוק היא מגיעה?‬
‫רחוק מכאן, זה כל מה שאני יכול לומר.‬
‫כולם לעלות!‬
‫כמעט שכחתי.‬
‫שמרתי אותו בשבילך.‬
‫כמעט גמרת אותו.‬
‫חבל שלא תקרא עד הסוף.‬
‫אם אתם רוצים להכיר את האומה הזאת,‬
‫אתם צריכים לנסוע על המסילה.‬
‫הביטו החוצה בזמן הנסיעה‬
‫ותראו את פניה האמיתיים של אמריקה.‬
‫מחתרת המסילה‬
‫אומרים שיש כאן מחתרת מסילה.‬
‫זה כאילו הם מחליקים לעולם אחר.‬
‫בפרקים הבאים של "מחתרת המסילה"‬
‫ברוך הבא אל העתיד שלך.‬
‫זה אמיתי, קורה.‬
‫את פה. אני פה. אנחנו פה.‬
‫יחד אנחנו בונים מוח טוב יותר‬
‫למען השבחה מעשית של חיי השחורים!‬
‫קורים כאן דברים‬
‫שאנחנו חושבים שאינך מבינה.‬
‫רכבת מגיעה.‬
‫שמך? -קורה רנדל.‬
‫נסענו במסילה התחתית מקרוליינה הדרומית.‬
‫הייתם צריכים להישאר שם.‬
‫הנערה מהמודעה מבוקשת בגין רצח ילד.‬
‫אוציא אותנו מפה, אני מבטיחה.‬
‫שלום, גברת קטנה. חיכינו לך.‬
‫באת כל הדרך במסילה?‬
‫והשארתי את כל האנשים ההם מאחור.‬
‫אבל אני עדיין סתם מישהי שברחה מג'ורג'יה.‬
‫את מוגנת פה, קורה.‬
‫ואין סיכוי שהוא יפסיק לחפש אותי.‬
‫אני צריך שתהיה חזק, ערני, כמוני.‬
‫המקום הנפלא הזה...‬
‫נבנה מתוך אהבה שחורה ורוח שחורה.‬
‫אנחנו יכולים לברוח מהעבדות,‬
‫ואולם הצלקות שגרמה לא ידהו לעולם.‬
‫כל מה שאי פעם ידעתם‬
‫אמר לכם שחופש הוא אשליה.‬
‫ואולם, הנה אנחנו כאן.‬
‫תרגום כתוביות: רונה ארבל‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬