‫זה לא יכול להיות.‬
‫אני מצטער, אבל ככה זה.‬
‫אתה לא יכול להשאיר אותי כאן.‬
‫מנהל התחנה תכף יגיע. אני בטוח.‬
‫הלוואי שיכולתי לתת לך יותר, אבל זה כל מה שיש לי.‬
‫זה יספיק לך לזמן מה.‬
‫מאיפה באת, מיס?‬
‫ג'ורג'יה.‬
‫את רחוקה מאוד מג'ורג'יה.‬
‫כנראה קורצת מחומר חזק.‬
‫תשמרי על עצמך, מיס קורה.‬
‫פרק 3‬
‫קרוליינה הצפונית‬
‫מי שם?‬
‫התחנה הזאת סגורה.‬
‫אני בטוח שראית שהמסילה נגמרת שם.‬
‫ויש כאן דברים שאת צריכה לדעת,‬
‫גם אם לא תסכימי איתי.‬
‫אתה מנהל התחנה?‬
‫כן, אבל...‬
‫אני לא מקבל עוד נוסעים.‬
‫באתי רק להשאיר את זה למי שיעבור כאן.‬
‫אבל אני כאן. מחובתך לעזור לי.‬
‫שמך?‬
‫קורה רנדל.‬
‫מג'ורג'יה.‬
‫לאימא שלי קוראים מייבל.‬
‫היא ברחה לפניי.‬
‫אני ברחתי עם ידיד.‬
‫שני ידידים.‬
‫אני מבין. ומי הם היו?‬
‫סיזר ולאבי.‬
‫נסענו במחתרת המסילה לגריפין בקרוליינה הדרומית.‬
‫היית צריכה להישאר שם.‬
‫איפה אימא שלך?‬
‫היא שפחה משוחררת? היא יכולה לתבוע חזקה עלייך?‬
‫יש כאן הרבה מים נקיים ואור.‬
‫החבאתי מצרכי מזון בכל מקום.‬
‫אשלח לך הודעה ברגע שאוכל.‬
‫זה יכול להיות חודש או יותר.‬
‫לא. אני לא יכולה להישאר כאן, אני לא יכולה. לא אשאר!‬
‫אין כאן מקום בשבילך, את מבינה?‬
‫לא. לא!‬
‫אם נעשה את זה,‬
‫אני לא האדון שלך,‬
‫אבל את חייבת לציית לי, את מבינה?‬
‫בקרוב תזרח השמש,‬
‫אבל את צריכה לראות את זה.‬
‫קוראים זה "שביל החופש".‬
‫הגופות מגיעות עד העיר.‬
‫אבל למה זוועה כזאת?‬
‫אות. אזהרה.‬
‫קרוליינה הצפונית הוציאה את השחורים אל מחוץ לחוק.‬
‫אסור להם להיכנס ונוכחותם לא מתקבלת בברכה.‬
‫אפילו עבדים?‬
‫בייחוד עבדים.‬
‫האכזריות שבני האדם מסוגלים לה...‬
‫כשהם מאמינים שהמטרה שלהם צודקת.‬
‫אנחנו מוכרחים להמשיך.‬
‫זה...‬
‫את צריכה לחכות.‬
‫אנחנו צריכים למהר.‬
‫מרטין?‬
‫את'ל?‬
‫מה?‬
‫אני צריך לספר לך משהו.‬
‫מה אתה צריך לספר לי?‬
‫לא הייתה לי ברירה אלא...‬
‫- מה אתה צריך לספר לי? - בבקשה, את'ל.‬
‫איפה זה? איפה שמת את זה? -תירגעי.‬
‫תירגעי. את'ל, את תפחידי אותה.‬
‫בגללך יהרגו את כולנו.‬
‫אמרתי לך להזדרז.‬
‫את'ל, לא יכולתי להשאיר אותה שם שתמות.‬
‫אז הבאת אותה לכאן? כדי שנמות איתה?‬
‫- זה לא מה שעשיתי. - החוצה.‬
‫- זה לא מה שעשיתי! - החוצה!‬
‫תזכרי, תעשי בדיוק מה שאני אומר.‬
‫את'ל? את'ל.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫לא הייתה לי ברירה, את'ל.‬
‫בבקשה, מכאן.‬
‫חשוב שלא תזיזי שום דבר בעליית הגג.‬
‫אביא אוכל בלילה, אחרי שהמשרתת שלנו תלך.‬
‫וארוקן גם את סיר השופכין שלך.‬
‫משרתת?‬
‫אמרת שאין כאן שחורים.‬
‫האירים תפסו את מקומכם.‬
‫אי אפשר לצפות מהאנשים האלה לדאוג לעצמם פתאום.‬
‫ואשתך?‬
‫היא תסגיר אותי?‬
‫לא, לא. לא.‬
‫ראית על השביל.‬
‫אם יתפסו אותך כאן יתלו את כולנו.‬
‫אני מצטערת.‬
‫את לא הסוד הכי נורא שלי.‬
‫אין לי ברירה אלא לסמוך עלייך.‬
‫אבא בנה תקרה כפולה.‬
‫את צריכה להישאר בעליית התקרה‬
‫אלא אם אני נותן לך אישור מפורש לרדת לעליית הגג.‬
‫תזכרי, גרייס (גם: חסד) תדריך אותך.‬
‫כף הרגל כאן.‬
‫עליתי לכאן קודם...‬
‫אז היא מוכנה להגעתך.‬
‫קחי את זה.‬
‫את גדולה מדי לכאן.‬
‫אני ישנה ליד החזית.‬
‫את יכולה להיות בכל מקום מולי.‬
‫"גרייס תדריך אותך."‬
‫את גרייס?‬
‫הסיר מאחורייך.‬
‫אני מכסה אותו בסמרטוט,‬
‫- בייחוד בקיץ. - קיץ?‬
‫- כמה זמן את... - עצרי.‬
‫זה?‬
‫הוא רועש.‬
‫תזכרי את זה.‬
‫תודה.‬
‫זאת לא מתנה.‬
‫אני לא רוצה שיתלו אותי על עץ.‬
‫רדי לכאן.‬
‫רדי לכאן עכשיו!‬
‫אני מניחה שכושים צריכים לאכול, אז...‬
‫קחי.‬
‫תודה.‬
‫את לא רעבה?‬
‫כן, גברתי. אני רעבה.‬
‫איפה אדון מרטין?‬
‫הוא ישן.‬
‫תודה.‬
‫מרטין ודאי שכח להזהיר אותך,‬
‫יש לנו בחורה אירית שמגיעה מפעם לפעם.‬
‫פיונה.‬
‫הם כולם שקרנים, את יודעת?‬
‫אם היא תשמע אותך, היא תסגיר אותנו ויהרגו אותנו.‬
‫כן, גברתי.‬
‫וכאילו שזה לא מספיק,‬
‫בתנו ובעלה באים לטקס מחר.‬
‫גם להם אסור לדעת שאת כאן, הבנת?‬
‫אני מבינה.‬
‫כמה זמן עד שאוכל לצאת מכאן?‬
‫מטומטמת...‬
‫מטומטמת שכמוך.‬
‫בזמן שאת שם למעלה, אל תוציאי הגה.‬
‫אף לא הגה אחד.‬
‫במוות, אלי‬
‫שכון איתי‬
‫התעוררתי הבוקר מלא מרץ,‬
‫בידיעה שהיום נתאסף כאן שוב,‬
‫באתר ייסוד הקהילה שלנו,‬
‫כדי לחגוג את מזלנו הטוב, את טהרתנו.‬
‫להודות למגינינו הגיבורים ולהללם.‬
‫מחאו כף, כולכם.‬
‫היום יש לנו העונג לקבל מגויס חדש,‬
‫בחור צעיר ממשפחה טובה,‬
‫שהצטרף לשורות "רוכבי הלילה" השבוע.‬
‫בוא לכאן, ריצ'רד,‬
‫ותן להם להסתכל עליך. בוא.‬
‫זהו זה. אל תתבייש.‬
‫- מה שלומך, ריצ'רד? - בסדר, אדוני.‬
‫רק בסדר?‬
‫אגיד לכם משהו.‬
‫ריצ'רד יותר מ"בסדר".‬
‫כן, הרבה יותר מ"בסדר".‬
‫אספר לכם שריצ'רד ערך חיפוש מתחת לסיפון באוניית קיטור,‬
‫ומצא את בת הבליעל הזאת מסתתרת למטה.‬
‫שמה לואיזה.‬
‫היא ברחה בבלבול‬
‫של הארגון מחדש של מדינת קרוליינה הצפונית הנפלאה,‬
‫מתוך אמונה שהיא תוכל לחמוק מההיגיון שבמערכת שלנו.‬
‫בחשכה הנצחית,‬
‫מצויה המורשת הדרומית שלנו חסרת הגנה, בסכנה,‬
‫חשופה לזיהום‬
‫בידי כופרים כמו לואיזה,‬
‫שמשתוקקת להשריץ עוד 50 כושים קטנים, שיתרוצצו‬
‫ויזהמו את המדינה שלנו.‬
‫לזה אומר לא.‬
‫לא כאן,‬
‫במדינת קרוליינה הצפונית הנפלאה והלבנה.‬
‫טהורה בכל מובן, כפי שהאל התכוון‬
‫בחזון שלו לבני האדם,‬
‫לפני שהמגפה השחורה יובאה לחופינו.‬
‫חלק מאיתנו, כמו אחינו‬
‫שם בקרוליינה הדרומית,‬
‫התחייבו לרעיון של טיפוח הכושים.‬
‫אני אומר שקשה יותר ללמד כושי לחשוב בהיגיון מאשר ללמד חזיר חשבון.‬
‫אבל איננו מלמדים חזירים חשבון במדינה הנפלאה הזאת,‬
‫נכון?‬
‫- לא! - לא, אדוני!‬
‫נכון מאוד.‬
‫חזירים אנחנו שוחטים.‬
‫אז למה שננהג בכושים אחרת?‬
‫הייתי צריכה לספר לך על החלק הזה.‬
‫אוציא אותנו מכאן, אני מבטיחה.‬
‫כן, אבל...‬
‫לאן נוכל ללכת?‬
‫סליחה.‬
‫תודה.‬
‫את מתוקה שאת עוזרת, אימא, אבל את צריכה ליהנות מהמסיבה.‬
‫אני תמיד עוזרת, יקירתי.‬
‫בשביל זה יש לך את פיונה.‬
‫היזהרי לא לסמוך על האירים האלה יותר משאת סומכת על כל כושי, ג'יין.‬
‫אימא.‬
‫מה?‬
‫לא אמרתי שום דבר שאינו נאות או אינו נכון.‬
‫פיונה, אני אדאג לזה.‬
‫לכי תאכלי את הארוחה שלך.‬
‫ג'יין שלנו דומה לאמה במובן הזה.‬
‫אתה לא צריך להגיד לי. שמתי לב.‬
‫בלי צורך לומר את זה.‬
‫- רבותיי. - כן.‬
‫מה יש לנו כאן?‬
‫זה משמש, מתכון של אימא, וזה זנגוויל.‬
‫- תודה רבה. - תודה.‬
‫אבל הרפובליקנים‬
‫צוברים תאוצה,‬
‫ואני מוכרח להודות שיש להם כמה טיעונים משכנעים.‬
‫אחרי פשרת מיזורי המחורבנת,‬
‫אנחנו זקוקים לכל עזרה. סליחה על הביטוי, גברתי.‬
‫אני לא זאת שאוזניה עדינות בבית הזה.‬
‫באמת?‬
‫לא, תודה, גברתי.‬
‫אוזניי בסדר גמור, אדוני השוטר,‬
‫אבל הן מזדקפות לצלילי מלחמה ומוות.‬
‫מי דיבר על מוות?‬
‫אף אחד.‬
‫רק נזכרתי בנערה שם.‬
‫סליחה.‬
‫נפגעת מהטקס שלנו, מרטין?‬
‫לא, לא נפגעתי.‬
‫לא הייתי כאן אם הייתי נפגע.‬
‫הייתי באוקלהומה, אינדיאנה.‬
‫היית שם, אדוני השוטר?‬
‫אני חושש שלא.‬
‫אין בזה טעם.‬
‫קרוליינה הצפונית מגשימה את חזון האל לאמריקה, כפי שהוא התכוון לו.‬
‫טהורה.‬
‫אז למה אתה נסער, ידידי?‬
‫סליחה?‬
‫מה אתה...‬
‫אין לי בעיה עם הזכויות המשותפות שלנו,‬
‫אבל לפעמים אני תוהה אם איננו צריכים לשקול מחדש את השיטות שלנו.‬
‫בהחלט.‬
‫מה זה?‬
‫אילו זרעים אלה?‬
‫במיה.‬
‫במיה?‬
‫למה את מסתובבת עם זרעי במיה?‬
‫כי הם שלי.‬
‫אימא שלי זרעה אותם.‬
‫ואימא שלה.‬
‫אז את שותלת?‬
‫ידעתי, קורה.‬
‫הרגשתי את זה. יש לך אדמה מתחת ל...‬
‫הם הולכים לקבר, לבקר את אבא של אדון מרטין.‬
‫גם פיונה המכשפה לא כאן.‬
‫את צריכה לשתול אותם.‬
‫אין טעם לסחוב אותם איתך ככה.‬
‫הם לא נועדו לזה.‬
‫חרא זול.‬
‫יש למקום הזה ריח של שתן וקמפור.‬
‫אני שונאת אותה.‬
‫אני שונאת את כולם.‬
‫- אדון מרטין? - כן, פיונה?‬
‫אתה רוצה שאחזור וארוקן את האמבט?‬
‫לא, זה בסדר. אני...‬
‫תודה, אטפל בזה אחרי השריפה.‬
‫כרצונך, אדון מרטין.‬
‫שיהיה לך יום טוב.‬
‫גם לך, פיונה.‬
‫הבאתי עוף.‬
‫תן לי את התיבה.‬
‫משהו לא בסדר בגוף שלי.‬
‫אני צריכה אוויר נקי.‬
‫את'ל ואני הולכים לשרפת ספרים אחר כך.‬
‫כדאי שתתרחצו.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫אני מתחילה להיות חולה.‬
‫המים אולי לא שמרו על חומם,‬
‫אבל אני מקווה שהם ינעמו לכן.‬
‫נשאיר את האש דולקת באח, רק אל...‬
‫אל תסתובבו עם נרות.‬
‫שעת אמבטיה, מיס.‬
‫גרייס תדריך אותך, כמו תמיד.‬
‫אמרת חודש.‬
‫עבר הרבה יותר זמן.‬
‫אנחנו צריכות לעזוב את המקום הזה.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫העור שלי יבש, החניכיים מדממות.‬
‫לא נחזיק מעמד כאן בחורף.‬
‫אביא לך כוס מיץ לימון כל בוקר.‬
‫ואת צריכה לשתות אותה.‬
‫לא, אתה יכול להכניס אותנו לכרכרה, לקחת אתנו למסילה.‬
‫ואולי נחכה ונראה...‬
‫אני לא יכול! אמרתי לך לא לבוא לכאן, נכון?‬
‫אמרתי לך.‬
‫התחננתי בפנייך.‬
‫סלחי לי.‬
‫את'ל מחכה.‬
‫היה בטוח, ישו שלי‬
‫איזו טעימה של תהילת האלוהות‬
‫יורש הישועה, מאחז האל‬
‫מהלל את מושיעי כל היום‬
‫כמו שנאמר בכתבי הקודש, "ויהי...‬
‫"ככלותו לעשות העולה,‬
‫"ויאמר יהוא לרצים ולשלישים,‬
‫"בואו הכום, איש אל יצא,‬
‫"ויכום לפי חרב,‬
‫"וישליכו הרצים והשלישים,‬
‫"וילכו עד עיר בית הבעל,‬
‫"ויוציאו את מצבות בית הבעל וישרפוה.‬
‫"ויוציאו את מצבות בית הבעל,‬
‫"וישרפוה."‬
‫שרפו אותם, אחים ואחיות.‬
‫היו כמו יהוא.‬
‫אני פוסל ספר חוטא זה בשם האל.‬
‫אמן.‬
‫אין לך מקום כאן.‬
‫אמן.‬
‫"ויתצו את מצבת הבעל, ויתצו את בית הבעל,‬
‫"וישימוהו למוצאות עד היום.‬
‫"וישמד יהוא את הבעל מישראל.‬
‫"ויוציאו את מצבות בית הבעל.‬
‫"וישרפוה."‬
‫"ויוציאו את מצבות בית הבעל.‬
‫"וישרפוה, וישרפוה,‬
‫"וישרפוה."‬
‫אפשר לשמוע אמן?‬
‫אמן.‬
‫- עוד פעם. תאמרו שוב אמן. - אמן.‬
‫אמן. אמן.‬
‫נטבלנו באש.‬
‫והאל עם כל אחד מכם.‬
‫קורה?‬
‫שתי קצת מים.‬
‫אני לא יכולה. אני לא יכולה.‬
‫פיונה, תוכלי לתת לי קצת ביטרס?‬
‫כמובן, אדוני.‬
‫- מרטין! - אדון ולס!‬
‫אל תיגעי בו!‬
‫- את'ל, בבקשה, תתרחקי. - כדאי שתלך.‬
‫- זה אבעבועות. - כדאי שאשאר.‬
‫את תידבקי. אני ודאי הדבקתי אותו.‬
‫- חצי כפר בהסיפניולה מת. - המשכורת שלי?‬
‫מי יטפל בבית?‬
‫כשמצבו של מרטין ישתפר אקרא לך!‬
‫הייתי מרחמת עליך...‬
‫לולא היית מעורר רחמים גם כך.‬
‫איזו אפשרות נוספת הייתה לנו?‬
‫הוריי לימדו אותי‬
‫שכולנו זקוקים לחסדי האל.‬
‫לא יהיה הגון מצדי להכניס כופרת לבית‬
‫ולא לחלוק את מילות האל.‬
‫הן נחלקו, גברתי.‬
‫מר ולס נתן לי לקרוא את כתבי הקודש.‬
‫והבנת אותם בלי הדרכה?‬
‫אני לא יודעת‬
‫למה העולם הוא כפי שהוא.‬
‫במובנים מסוימים,‬
‫כולנו ילדי האל,‬
‫אבל הוא קילל כמה יותר מאחרים,‬
‫האירים והכושים, המצורעים והמטורפים,‬
‫אבל התשובה נמצאת תמיד בכתבי הקודש.‬
‫זאת הסיבה שהאל הביא אתכן לכאן.‬
‫בבקשה.‬
‫תני לי לקרוא לך.‬
‫"ויקום עדות ביעקב‬
‫"ותורה שם בישראל,‬
‫"אשר ציווה את אבותינו‬
‫"להודיעם לבניהם,‬
‫"למען ידעו דור אחרון,‬
‫"בנים יולדו,‬
‫"יקומו ויספרו לבניהם,‬
‫"וישימו באלוהים כסלם,‬
‫"ולא ישכחו מעללי אל, ומצוותיו ינצורו.‬
‫"וישימו באלוהים כסלם."‬
‫יקירתי,‬
‫את מקוללת,‬
‫זה ודאי.‬
‫אבל אם תשמעי לי ותקשיבי לאל,‬
‫גם את יכולה להיוושע.‬
‫אלה מילות האל, את מבינה?‬
‫אני רואה‬
‫את הרוע שבך, ילדה.‬
‫בגזע שלך.‬
‫העובדה שאת כאן‬
‫היא רצון האל.‬
‫הוא שלח אותך.‬
‫הוא שלח אותך אליי.‬
‫ואני אסירת תודה.‬
‫בשם האב, הבן,‬
‫הבן ורוח הקודש.‬
‫הוא גר בבית הזה.‬
‫תבדוק אותו.‬
‫בוקר טוב.‬
‫מרטין, מה אתה עושה עכשיו? עובד על ספר הזיכרונות שלך?‬
‫לא בדיוק, אדוני השוטר, לא בדיוק.‬
‫האדון כאן מחפש רכוש מסוים,‬
‫כושית שברחה מג'ורג'יה הרחוקה.‬
‫טוב מאוד, אבל כמובן, אדוני השוטר,‬
‫אתה יודע שאין כאן כושים‬
‫וכפי שאתה רואה, אני חלש מאבעבועות.‬
‫כדאי שהסייר לא יסתכן בהידבקות...‬
‫אני לא סייר.‬
‫"גם כי אלך בגיא צלמוות,‬
‫"לא אירא רע כי אתה עמדי.‬
‫"שבטך ומשענתך המה ינחמוני."‬
‫הנערה הכושית שאדון רידג'וויי מחפש‬
‫אחראית לרצח נער לבן.‬
‫נכון.‬
‫מרטין, אנחנו צריכים לאפשר לו לבדוק כל בית.‬
‫ובכן,‬
‫כפי שאמרתי...‬
‫היי! תוריד ממני את היד!‬
‫"תערוך לפניי שולחן..."‬
‫אני רק טוען שהבית הזה...‬
‫תחזור למרפסת מיד.‬
‫אני מתנצל, מר רידג'וויי. אתה מוכן לשבת, בבקשה?‬
‫אסור לך לאפשר לאדון הזה לסכן את חייו.‬
‫- לא, אנחנו לא... - תחזור למרפסת!‬
‫אולי תבוא ביום אחר, אדוני?‬
‫אתה מוכן לחזור למרפסת?‬
‫תחזור למרפסת מיד. שב! מרטין!‬
‫קומי, קומי, קומי.‬
‫הכושי הזה! הוא חמק לתוך ביתי!‬
‫- הצילו! - בוא הנה!‬
‫- הצילו! - תקשיבי, תקשיבי!‬
‫האיש הזה הוא נציג החוק, והכושי שאיתו,‬
‫- הוא יכול לעשות בו מה שירצה! - שקרן!‬
‫ידעתי שהם מחביאים משהו מזוהם שם.‬
‫הילד איתו. מרטין ואת'ל הסבירו את עצמם.‬
‫אין לי סיבה לפקפק בדבריהם.‬
‫אז למה היא...‬
‫הכול יהיה בסדר. יהיה בסדר.‬
‫מי אכל את כל האוכל הזה?‬
‫והוא תמיד הסתכל למעלה אל התקרה.‬
‫על מה הוא הסתכל?‬
‫ראיתי אותה עולה לעליית הגג, בוס!‬
‫- כן, צריך לערוך בה חיפוש. - לא, בבקשה.‬
‫ייערך בה חיפוש.‬
‫- זוז! אמרתי שתזוז! - בבקשה, אדוני!‬
‫- קדימה, בואו נחפש. - אני מתחנן! בבקשה!‬
‫תפסו אותה!‬
‫אחורה!‬
‫- מי זאת, לעזאזל? - אני מצטער.‬
‫- מה זה, לעזאזל? - אני מצטער.‬
‫תקשיבו, היא הרכוש שלי‬
‫ואעשה בה מה שארצה לפי הסמכות שהוענקה לי‬
‫מטעם החוקים והממשל‬
‫של מדינת ג'ורג'יה והאיחוד הפדרלי.‬
‫- תלו אותה! - ממש לא!‬
‫- קחו מכאן את הכושית הזאת! - זוזי!‬
‫- תשאירו את קרוליינה הצפונית טהורה! - בשמחה.‬
‫קדימה, זוזי. קדימה.‬
‫מה איתם?‬
‫- תלו אותה! - מה איתם?‬
‫- חכה. - קח מכאן את הכושית הזאת!‬
‫איך היא הגיעה לכאן?‬
‫על המסילה.‬
‫- שימו אותה על השביל! - תשרפו את המכשפה!‬
‫בוגדת!‬
‫תלו אותה!‬
‫תפסו אותה!‬
‫- תרימו אותה. - "על מי מנוחות ינהלני."‬
‫קומי!‬
‫"לא אירא רע.‬
‫"על מי מנוחות ינהלני. לא אירא רע."‬
‫זוזו מדרכי!‬
‫- תפסו אותה. - תשרפו את המכשפה!‬
‫זוז!‬
‫תתקדם!‬
‫איפה היא?‬
‫זאת ערמת הריסות.‬
‫היא שם. היא שם. אני נשבע.‬
‫הוא עשה לה משהו.‬
‫מה עשית?‬
‫חסמתי אותה. חסמתי אותה.‬
‫חסמתי אותה בעזרת דינמיט.‬
‫לא.‬
‫לא. לא.‬
‫לא! לא!‬
‫- לא! - קום! קום!‬
‫אני נורא מצטער.‬
‫אני אשלח אותך...‬
‫לגיהינום הארור!‬
‫אני מצטער!‬
‫אני מצטער. אני מצטער. אני מצטער.‬
‫אני מצטער.‬
‫קורה, אני מצטער.‬
‫אני מצטער.‬
‫סלח לי, אבי.‬
‫נו, קדימה.‬
‫דברי.‬
‫איך מצאת אותי?‬
‫מצאתי אותך?‬
‫את מבינה, זה העניין.‬
‫אני חושב שלא מצאתי אותך.‬
‫אני חושב שאת מצאת אותי.‬
‫באמת.‬
‫מחתרת המסילה‬
‫תרגום כתוביות: רונה ארבל‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬