‫אנחנו בסדר, אימא.‬
‫את לא צריכה לדאוג לנו.‬
‫אמה ג'יין רידג'וויי 1816-1793‬
‫את זוכרת שנפלתי על המגרפה הגדולה בצריף?‬
‫לא ראיתי את הדם שלי לפני כן.‬
‫חטפתי סחרחורת.‬
‫אני...‬
‫הרגשתי משהו‬
‫כשדיממתי.‬
‫משהו שהוא תמיד מדבר עליו.‬
‫רוח.‬
‫אבל אז‬
‫זה לא נמשך. היא לא נשארה איתי.‬
‫מה יהיה אם לא אוכל למצוא אותה שוב בתוכי?‬
‫מה יהיה אם הוא לא ימצא אותה בי?‬
‫פרק 4‬
‫הרוח הגדולה‬
‫אני...‬
‫שמעתי את החוואים בעיר מדברים עליך שוב.‬
‫הם חושבים שאתה מטורף כי אתה מעסיק עבדים משוחררים.‬
‫ברזל זה ברזל.‬
‫אם אדם יכול לעבוד איתו‬
‫אז הרוח נמצאת בתוכו.‬
‫אבל איך אתה יודע ש...‬
‫תודה.‬
‫לא, תודה.‬
‫איך אתה יודע שהרוח בתוכם?‬
‫הרוח הגדולה זורמת בכול.‬
‫באדמה, בשמים, בכול.‬
‫היא מחברת את כולנו.‬
‫אמרתי לך את זה.‬
‫אם אינך מסוגל לראות אותה,‬
‫איך אתה יודע שהיא שם?‬
‫לא רואים אותה.‬
‫מרגישים אותה.‬
‫ואם אני לא...‬
‫מרגיש אותה בתוכי?‬
‫מה קורה אז?‬
‫אתה תרגיש, בן. אתה תרגיש.‬
‫כל דבר בעיתו.‬
‫ארנולד.‬
‫בוא לכאן ותגמור את החוליות.‬
‫מי ילבה את האש?‬
‫בני חזק מספיק כבר, אדוני.‬
‫מאק החזק.‬
‫אתה גדל במהירות, בחור צעיר.‬
‫אני מתערב שתהיה גדול יותר מאביך.‬
‫קדימה, לך לשם.‬
‫קדימה, קח את זה.‬
‫מה יקרה אם אהרוס את זה?‬
‫אש נוזלית היא דם האדמה.‬
‫כבד אותה והיא תעזור לך להבין מה מטרת הברזל הזה.‬
‫למדת לקח, בן. נסה שוב.‬
‫- מאק? - אדון ארנולד?‬
‫מה אתה עושה כאן, ילד?‬
‫כלום, אדוני.‬
‫זה לא נראה כמו כלום.‬
‫קדימה.‬
‫מה אתה מחזיק בידך?‬
‫מסוכן לשחק באש.‬
‫אני יודע, אדוני, אבל רציתי לראות את הרוח.‬
‫מה אמרת?‬
‫הרוח הגדולה. רציתי לראות אותה.‬
‫כמו שאבא שלך אומר תמיד.‬
‫רציתי לראות אם היא בתוכי.‬
‫אז...‬
‫אתה חושב שזה בסדר להצית את השטח‬
‫כי מתחשק לך?‬
‫לא, אדוני.‬
‫אז מה עשית בהם?‬
‫תראה לי.‬
‫תראה לי מה עשית בהם.‬
‫למה אתה מחמיץ פנים?‬
‫רק...‬
‫אני רוצה לשמור על האש.‬
‫אני רוצה שהיא תמשיך לבעור עד למטה‬
‫כדי להראות את הרוח.‬
‫זה מפני שאתה נותן לרוח לחמוק ממך.‬
‫אתה לא יכול לזרוק לשם את האש ולצפות שהיא תוסיף לבעור.‬
‫אתה צריך ללכת איתה.‬
‫אתה צריך להגן עליה בעזרת הרוח שלך.‬
‫כך מראים את הרוח האמיתית, הגדולה.‬
‫זה יחזיק את העצם ישרה כשהיא תחלים.‬
‫ואם זה לא יצליח?‬
‫בחייך, מאק. תהיה חזק.‬
‫עכשיו,‬
‫אל תפחד, מאק הצעיר.‬
‫הרוח הגדולה פועמת באש,‬
‫והיא זורמת ישר אליך.‬
‫אתה לא מרגיש אותה?‬
‫כן, אדוני. אני מרגיש.‬
‫ארנולד,‬
‫חכה לי בבית‬
‫ותכף אדבר איתך.‬
‫הוא כועס, אם.‬
‫חמתו בוערת ואז חמתי בוערת.‬
‫הילד שלנו רוצה לתפוס את הרוח בידיו‬
‫במקום להקשיב לקריאתה.‬
‫ואינני בטוח שאני מתאים ללמד אותו.‬
‫האל יודע שהרוח שבי הוכנסה לשם על ידך.‬
‫באיזה מחיר?‬
‫באיזה מחיר, הרוח הזאת?‬
‫באיזה מחיר?‬
‫איך אתה מתכוון לשלם על זה?‬
‫אתה יכול לרשום את זה על החשבון של אבי.‬
‫לא, אדוני. זה לא עובד ככה.‬
‫תגיד לאבא שלך שיבוא לכאן אם אתה רוצה לחייב את החשבון שלו.‬
‫מה עם הממתקים המחורבנים האלה?‬
‫בנים, איזה נתפוס?‬
‫את ג'רמיה או את האסטי?‬
‫זה שיש עליו פרס גדול יותר.‬
‫בהחלט. זה ג'רמיה.‬
‫הוא הרכוש של חוות ריינולדס,‬
‫שישים וחמישה ק"מ מדרום לכאן.‬
‫הוא חמק בשבוע שעבר אחרי שהאדון מכר את אשתו,‬
‫ולא נראה מאז.‬
‫אני אומר שנלך לבקר את אשתו. היא תדע איפה הוא מסתתר.‬
‫כן ולא.‬
‫היא תשקר לנו בפרצוף, אבל זה מה שנעשה.‬
‫כבר ביררתי והוא יכול ללכת רק למקום אחד.‬
‫אז אני אומר שנסתתר ליד הדרך מחוץ לחווה‬
‫ונחכה שהוא יבוא אלינו.‬
‫- נשמע לי טוב. - אני יודע לאן הוא הולך.‬
‫מי שאל אותך, לעזאזל?‬
‫בסדר. תירגעו. תירגעו.‬
‫שב.‬
‫כן, אדוני.‬
‫אני מכיר את האזור הזה כמו הכושים.‬
‫גדלתי כאן.‬
‫יש חלקת יער בשטח של טמפלטון. היא ממש סבוכה.‬
‫קל למצוא שם כושי אם אתה יודע איפה לחפש.‬
‫תראה אותך.‬
‫תקשיב לי, בחור צעיר, ותקשיב היטב.‬
‫אם תראה לנו,‬
‫- אחלוק איתך את הפרס. - בחלומות תחלוק איתו!‬
‫הפרס גדול, רבותיי, יש מספיק לכולם.‬
‫זה ציווי אמריקני. ארץ ההזדמנויות.‬
‫בואו נראה מה הנביא הצעיר יכול לעשות.‬
‫תשתה מזה.‬
‫בסדר.‬
‫יהיה בסדר. הכול יהיה בסדר.‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה, אדוני.‬
‫בבקשה, אל תפגע בבני, אדוני.‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה, אדוני.‬
‫התינוק.‬
‫קח אותי, אבל תשאיר את בני.‬
‫רחמים על בני.‬
‫רחם על בני.‬
‫בבקשה, אלוהים, תגן עליו.‬
‫תפסתי אותו!‬
‫צ'נדלר, תפסתי אותו!‬
‫תפסתי אותו!‬
‫תראו, בנים.‬
‫צייד מלידה.‬
‫זהירות.‬
‫כשהוא כזה קטן קל לשכוח את ההבדלים.‬
‫תן לי אותו.‬
‫קדימה.‬
‫כן. זהו זה.‬
‫מה תעשה עם התינוק?‬
‫אמכור את זה, כמו את אבא שלו.‬
‫למה אתה קורא לו "זה"?‬
‫למה לא?‬
‫קדימה, קח את זה.‬
‫כל הכבוד לך.‬
‫אוכל לעזור לך במשהו?‬
‫חזרת לקנות ממתקים, ילד?‬
‫כן.‬
‫קיבלנו היום הזמנה חדשה של חלקים ופרסות,‬
‫פי ארבעה ממה שהיה לנו. פי ארבעה.‬
‫אולי הגיע הזמן שנקנה לנו כמה עבדים.‬
‫זה יקל על העבודה. נוכל להרשות לעצמנו.‬
‫זה הרבה פחות יקר מאשר להעסיק את כל העבדים המשוחררים האלה.‬
‫אתה יודע איזו משפחה זאת.‬
‫אבל תחשוב.‬
‫אולי זאת הרוח הגדולה האמיתית.‬
‫אם נועדת להיות חופשי, אתה חופשי.‬
‫ואם נועדת להיות בשלשלאות, אתה כושי.‬
‫איך אתה יכול לשבת שם ולהגיד את זה,‬
‫כשאתה אוכל את האוכל שאנני בישלה כרגע?‬
‫זה בדיוק העניין. אנני וסמואל,‬
‫הם עבדו קשה,‬
‫הם הרוויחו את החופש שלהם.‬
‫אלה שבורחים‬
‫הם כלבים. הם מסוכנים.‬
‫למה שלא יהיו בשלשלאות?‬
‫בן,‬
‫אתה צריך לנסות לזהות את עצמך בכל יצור חי.‬
‫אתה צריך להסתכל בכל אדם,‬
‫כל אדם,‬
‫ולחפש שם את עצמך.‬
‫כך תמצא את הרוח.‬
‫אימך...‬
‫היא...‬
‫אתה מבין מה אני אומר?‬
‫נדמה לי.‬
‫כן.‬
‫זה הזמן המתאים לפאי, לא?‬
‫- אני מקווה שאתם מוכנים. - אנני, אנחנו לא ראויים לך.‬
‫אני מניחה שלא, אבל אשאר בכל מקרה.‬
‫אשאיר אותה כאן, מעל היצירה של אדון ארנולד.‬
‫אנני, אוכל לשאול אותך משהו?‬
‫כן, אדון ארנולד.‬
‫- תודה. - כן.‬
‫את אישה חופשייה, נכון?‬
‫סמואל חופשי,‬
‫מאק חופשי.‬
‫כולכם חופשיים ו...‬
‫הרווחתם את זה, נכון?‬
‫כן, אני חושבת שכן.‬
‫אז מה את חושבת על כושים שאינם חופשיים?‬
‫- שברחו... - ארנולד.‬
‫מהחובות שלהם לאדוניהם, והניחו, בגלל פוליטיקאי כלשהו,‬
‫שהם זכאים לאותן זכויות שאתם הרווחתם.‬
‫אני... אני...‬
‫- אני חושבת ש... - תודה, אנני. תודה.‬
‫זה הכול.‬
‫כן. תודה, אנני.‬
‫אתה בני...‬
‫בנה של אימך.‬
‫בבקשה, אל תשבור את לבי.‬
‫אתה זקוק לעזרה?‬
‫לא, תודה.‬
‫קח.‬
‫מעיל חדש בשבילך, אבא.‬
‫קניתי אותו בעצמי.‬
‫יש עליו כפתורי כסף.‬
‫מתכת טהורה. בדקתי.‬
‫יש לי מעיל.‬
‫אנני תיקנה אותו הרבה פעמים, אבא.‬
‫הוא כבר לא טוב לשימוש.‬
‫גברים כמוני לא זקוקים למותרות כאלה.‬
‫אולי תיקח אותו אתה?‬
‫כבר יש לי מעיל בדיוק כמו זה.‬
‫תראה אותך, בן.‬
‫שני מעילים.‬
‫זה דבר מרשים מאוד.‬
‫מחתרת המסילה‬
‫תרגום כתוביות: רונה ארבל‬
‫בקרת כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬