KAPITOLA ŠESTÁ
PŘÍSLOVÍ
Sundej jí pouta.
Pane?
Chci ji bez okovů.
A žádné hlouposti.
Za mnou.
No tohle.
Vím dobře, že to není ten, koho myslím.
Nazdar, Macku.
-Propánajána! -Jo.
Starej pan Ridgeway.
Po takové době.
Ano, pane, skutečně.
Váš příjezd pro něho hodně znamená.
Ano, Bože.
Ty jsi tu teď šéfem, co?
Ne, pane. To sotva.
Musím tu zůstat, dohlížet na všechno.
Jak nejlépe umím, víte?
Nikomu jinému by jistě nedůvěřoval.
Představíte mě své rodině?
Madam, mladý pane.
Nezdržíme se dlouho.
Ano, v tom případě...
si pospíším. Půjdu tam nahoru.
-Ano. Výborně. -Zkontroluju ho.
-Rád vás vidím. -Ano.
A ty...
se chovej slušně.
A...
já se vrátím.
Běž nakrmit koně.
Ano, pane.
A připrav vůz.
Ano, pane.
Tohle...
Obleč si to.
Tohle máš...
na umytí.
A uprav si vlasy.
No...
Co kdybys...
I ty, Homere.
U stolu nemáš mít klobouk.
Budu hádat.
Do tohohle lokálu nesmí negři.
Ne, pane. Mně je ukradený, kdo jste, hlavně když utrácíte.
Jen chci vědět, jestli nepřenášíte neštovice nebo žlutou horečku.
Marisol!
Děvče se o vás postará.
Tak co si dáte?
Asi... Co...
Slyšel jsem bubny
Co nabízíte?
Nic zvláštního, pane. Dušené hovězí s bramborem. Whisky, pivo.
Tak třikrát.
To hovězí? A whisky, nebo pivo?
Třikrát to hovězí a lahev whisky.
Aby mi odpověď dal
Dvě skleničky, prosím.
Něco pro chlapce? Limonádu?
Nikdo neodpovídal
Promiňte.
A to mně Hrobu jsem naslouchal...
Pojď se mnou. Dělej.
Zůstaneš tu, dokud se nezačneš chovat slušně.
Jen whisky.
Chtěl jsem nám dopřát pořádnou večeři.
Ty boty bych nevybral, ale...
ty šaty ti sluší.
Jsou čisté?
Jo. Jsou nové.
Nemůžeme nechat naši Coru ve zválených šatech,
že ne?
Sem jste chodíval s tátou?
Že bychom spolu někdy jedli mimo domov, si nevzpomínám.
Co se stalo s vaší mámou?
Co se stalo s tou tvojí?
Moje máma zůstala.
Vaše máma zůstala.
Vím, že váš táta taky.
Zdá se, že jediný, kdo utekl, jste byl vy.
Děkuju.
Proč jste mě sem bral?
-Proč se sem vláčíme... -Nejsem tu kvůli tobě.
Všechno se netočí kolem tebe.
Budou to skoro dva měsíce,
co můj otec onemocněl.
Ano. Zhroutil se v kovárně na zem.
Bylo mi řečeno, že je na prahu smrti,
což teď můžu potvrdit.
Podle toho, jak vypadá,
je už jednou nohou v hrobě.
Takže ano,
přijel jsem...
vzdát mu poslední poctu.
Takže Arnold Ridgeway je přece jen člověk.
A já myslela, že jste démon chladnokrevně vraždící lidi.
I ty jsi vražedkyně, Coro.
Jo. Nezapomnělas na to?
V Georgii? Ten malý chlapec?
Nebyl malý.
„Nebyl malý.”
Jo, vždycky nastanou
nepředvídané okolnosti.
Tak například Jasper.
Pořád mluvíte o důvodech.
Nazýváte věci jinými jmény, jako by přikrášlování změnilo jejich podstatu.
O tomhle nemluvím.
Ty a ten tvůj přítel jste zabili chlapce.
Děláte, co je nutné, abyste přežili.
Já nejsem ani trochu jako vy.
Pravda.
Předtím jsi měla pravdu, jak jsi říkala,
že mluvíme nadneseně a zakrýváme tak pravý obsah věcí.
Všichni chytří chlapi mluví o Zjevném údělu,
jako by to byla nová myšlenka.
Ty nevíš, o čem mluvím, viď?
Homere! Zjevný úděl.
Zjevný úděl, brát si, co je po právu vaše, váš majetek,
ať už za něj považujete cokoli, pane.
A všichni ostatní zaujmou svá místa,
abyste to mohli provést.
-Výborně, Homere. -Děkuji, pane.
Výborně.
Ať už je to rudoch, Afričan,
nebo Mexičan,
mají se vzdát
a věnovat své úsilí tomu,
abychom dostali, co je po právu naše.
S Francouzi, co opouštějí své nároky na území.
Nebo s Angličany a Španěly, co se vytrácejí.
Můj otec rád vedl indiánské řeči
o Velkém Duchu.
Ale jediný duch, který za něco stojí, je americký duch!
Ten, který nás povolal ze starého světa do nového
dobývat, stavět a civilizovat.
Ano, a povznášet podřadnou rasu. A když ne, tak si ji podrobit.
A když ne, tak ji vyhubit, vyhladit.
Náš osud podle božského návodu.
Americký morální příkaz.
Jo.
Všichni máme své místo.
Ty a já, otrok a lovec otroků,
pán a černý šéf.
Všichni od politiků
až po nově příchozí hrnoucí se do přístavů.
Ti slabí vaší rasy
už byli vytříděni.
Umírají na otrokářských lodích, umírají na neštovice
nebo při práci na polích s bavlnou.
Jo, ale ty...
ty a tvoje matka.
Ty a tvoje matka jste ty nejlepší z vaší rasy.
Je to tak. Tvoje matka.
A to jsem se po ní celou dobu pídil.
Převrátil jsem naruby Boston, New York.
A všechny osady barevných. Syracuse, Northampton.
A ona je někde v Kanadě a vysmívá se všem Randallům. Jo.
Vysmívá se
i mně.
Jo. A vysmívá se tobě.
A já to beru jako osobní urážku.
A tak bys to měla brát i ty.
Ale já to neuznám.
Kdepak.
Kdybych to totiž uznal,
vzal bych na vědomí, že je v morálním příkazu slabina.
Jo. A to odmítám.
Odmítám.
A proto jsem ti koupil ty šaty.
Abych si mohl představit tvou matku vyšňořenou jako dárek
pro jejího pána.
Výborně! To vypadá dobře.
Nevím, jak ty, ale já mám hlad jako vlk.
Musím si jít ulevit.
Nebo chcete, abych zničila tyhle fajnový šaty?
No... tak tedy půjdeme.
Ty tu zůstaň. Pojď.
Jen pojď.
Za celou tu dobu
ses mě nezeptala na svého modrookého druha, Caesara.
Náhodou...
Nebylo to v novinách v Severní Karolíně?
Mají vůbec noviny v tom příšerném státě? Mají je?
Je zvláštní jezdit teď do Jižní Karolíny
s tím novým civilizovaným systémem.
Abys věděla, je to pořád ten stejný
zanedbaný stát.
Dostihli jsme to v jeho noclehárně.
Shromáždili se tam všichni ti černí frajeři.
A znovu poznali ten starý strach, o němž mysleli, že ho nechali za zády.
Jen se dívali, jak jsme to táhli ven k vozu.
Nejdřív to byl menší dav.
Nedělo se nic zvláštního,
jen další chycený uprchlík.
Ale pak se rozneslo,
že Caesar je hledaný v Georgii za vraždu bílého chlapce.
Rozneslo se to rychleji, než jsem čekal.
Jo.
A pak jsme dostali vzkaz od starosty.
„Vsaďte ho do vězení.”
Čekali jsme, ale oni tam vtrhli.
Byl to velký dav, 40, 50 lidí,
popravdě starších.
A šerif pak odemkl dveře.
Ten dav tam vtrhnul
a roztrhal ho na kusy.
Jo.
A šerif se jen díval.
Ale Caesar...
Pral se jako lev.
Ti civilizovaní, slušní lidé z Jižní Karolíny
s jejich školami a sobotními bály
roztrhali na kusy dospělého negra.
Takže nakonec,
jak se zdá,
nejsou o nic lepší než jejich severní sousedé.
V pořádku, pane?
V pořádku, slečno?
Jo.
Jak jsem říkal...
Vydloubali mu ty jeho modré oči,
když ještě dýchal.
Podívej.
Co na to říkáš?
Jo. On o tom taky neměl valné mínění.
Ale... je to na stole.
Jdeme.
Macku?
Macku? Jsi tam?
Tady je.
Nazdar.
Tati.
Hej.
Chci jen, abys uznal jedno.
Velký Duch.
Velký Duch. Nic takového neexistuje.
Ty sis to vymyslel, že ano?
Co je?
Řekni to.
Tak to řekni.
Ale no tak, řekni to.
Budu tvůj kněz.
A dám ti rozhřešení.
Uznej to.
Řekni to.
Nebylo to spravedlivé, uznej.
Řekni to.
Řekni: „Nic takového není.” Řekni to!
Proklatě!
Proklatě! Tak to řekni!
Kéž bych se byl snažil víc,
abych přetvořil chlapce
v muže.
Ne!
Ne.
Tudy.
Ne, prosím.
-No tak, vzbudíš ho. -Pusťte mě.
Vzbudíš ho. Coro!
Ne, prosím.
No tak.
Prosím!
Přestaň! Dost!
Prosím tě, Coro, nedělej to.
Vzbudíš ho.
Vzbudíš...
Prosím, ne...
-Prosím! -Ne!
-Nesmíme ho probudit. -Moc vás prosím, nedělejte to!
Slyšela... Slyšela jsi to?
On...
Prosím, ne.
Ne, prosím.
Ticho! Zatraceně!
To je dobré. To...
Jen zavři oči.
To není spravedlivé.
To prostě není spravedlivé.
To není spravedlivé.
A můj duch tě vzbudil.
Připravte koně. Madam? Madam!
Madam, počkejte! Co to děláte?
Dokud bude ten člověk nahoře dýchat, budu utíkat.
A já nemůžu.
Nechci.
Víte, co znamená zabít bělocha?
Dobrá. Půjdu s vámi.
Nemůžu vás nechat se tam vrátit.
Podle mého názoru se tě to netýká, Macku.
Hádám, že si Arnold zaslouží, abyste na něho měla vztek, madam,
ale v tomhle domě držíme smutek.
A jeho otec byl znamenitý člověk.
Nemůžu jinak.
Musíte na Arnolda zapomenout,
až večer nastoupíte do toho vlaku.
A nenechte se zmást tím, že se belhám.
Ten chlap nesmí opustit tenhle dům živý, rozumíte?
Není moc jiných lidí, kteří by ublížili našim lidem tak jako on.
Dejte mi své slovo.
Už vás... Už vás nebude obtěžovat.
Dávám vám své slovo.
Vždy když sem dolů přijdeme, je tu něco nového.
Přednosta stanice pan Thomas si potrpí na atmosféru.
Na staré i nové...
přátele.
-Na zdraví. -Na zdraví.
-Co to tu máme? -Pane Thomasi, jak to jde?
Jde to. Vlak by tu měl být co nevidět.
To neslyším poprvé.
Hosta jsem nečekal.
Ale... nikdy není pozdě
přivítat na misii další duši.
Vítejte, slečno.
Těší mě.
Vaše svědectví, prosím.
-Necháme vás o samotě. -Ne, jen zůstaňte.
Můžu to napsat sama.
-Děkuji. -Prosím.
Takže on si o tebe dělal starosti, že?
Ano, celou dobu byl jako ztracená duše.
Macku?
Macku!
To mě naučí nevypít celou lahev whisky, Macku.
Jo.
Pamatuješ, jak jsme se vloupali do tátova baru?
Pamatuju.
Jo.
Samozřejmě nenechali nikde povalovat klíče,
takže jsi musel přinést pilu
nebo majzlík a kladivo.
Jsi přece kovář.
Je mi to jasné.
Tátovo tělo ještě nevychladlo...
Ať je po tvém.
Dokonce na tebe převedu majetek.
Proč neušetřit starého kamaráda Macka problémů?
Není to vaše.
Nechci vám působit bolest... Arnolde.
Ale není to vaše.
A on vám nechtěl ublížit. Nic takového.
Ne?
Ne.
Můj otec si tě vždycky považoval, Macku.
Jo.
Víc než mě.
To vím.
Miloval mě.
Ale láska... je jedna věc.
Jo, láska je prostá.
Ale tebe obdivoval.
Obdivoval tě.
Jo. A já na tebe žárlil.
Byl jsem vzteky bez sebe.
Hrozně jsem na tebe žárlil. K zuřivosti mě přivádělo všechno...
A nic.
Velký duch.
Ve mně ho nenacházel, chápeš?
Poznal jsem to podle toho, jak se na mě díval,
že ho ve mně nenachází, ale v tobě ano.
Málem se z té euforie podělal,
že ho v tobě vidí tolik.
Tolik.
Macku.
A přesto jsme tady.
Starcův syn
a jeho oblíbený negr.
Jeden vyvolený, druhý zhanobený.
Jeden s duchem, druhý bez.
Spáchal jsem ohavné činy
vůči vaší tmavé části lidstva.
Slyšel jsem negry žadonit,
křičet a bědovat tak,
že s nimi nemohl
soupeřit nikdo, kdo nelaškuje s Luciferem.
Ale musím se tě zeptat, Macku.
V kolika z těch negrů
by podle tebe můj otec našel toho ducha, kterého našel v tobě?
A kdyby ho našel,
jaký by v tom byl rozdíl?
Abys věděl, když světlo zhasne
a zůstane jen stín,
není duch ničím ve srovnání
s vůlí srdce přetékajícího
nenávistí.
Přijel jste mu vzdát poslední poctu?
Ano.
A udělal jste to?
Udělal.
Macku?
Vím, že tomu nebudeš věřit,
ale vždycky jsem litoval toho
s tou studní.
Ale zdá se, že se ti nedaří špatně.
Že ne?
Můžeš chodit a...
Můžu tě o něco požádat?
Jen jednu sklenici whisky.
Třeba kvůli starým časům.
Je to na tobě.
Půjdu najít pilu.
Ne. Prosím.
Prosím.
PODZEMNÍ ŽELEZNICE
Překlad titulků: Ivana Ragusa
Kreativní dohled Filip Zrak