KUUDES LUKU
SANANLASKUT
Irrota kahleet.
Mitä?
Hänen pitää voida liikkua.
Älä tee mitään tyhmää.
Tulkaa perässä.
Johan on.
Ei kai tuo ole se, joksi luulen.
Terve, Mack.
Herra armahda.
Herra Ridgeway.
Pitkästä aikaa.
Aivan niin.
Hän ilahtuu kovasti.
Varmasti.
Oletko nyt pomona?
En suinkaan.
Pidän vain paikkoja silmällä.
Parhaani mukaan.
Hän ei luottaisi keneenkään muuhun.
Esittelettekö perheenne?
Rouva, nuoriherra.
Emme viivy kauan.
Niin. Minun pitääkin
mennä tästä sisälle.
-Niin. -Katsomaan häntä.
-Mukava nähdä taas. -Niin on.
No, olehan
kunnolla täällä.
Minä...
palaan kohta.
Ruoki hevoset.
Selvä.
Laita kärryt valmiiksi.
Selvä.
Tässä.
Pukeudu siihen.
Tällä voit...
peseytyä.
Ja tee jotain tukallesi.
No niin.
Sinun pitää...
Sinä myös, Homer.
Hattu pois ruokapöydässä.
Minäpä arvaan.
Ei neekereitä tähän saluunaan.
Minulle on yksi lysti, keitä olette, kunhan tilaatte jotain.
Varmistan vain, ettei kellään ole rokkoa tai kuumetta.
Marisol!
Tyttö tulee ottamaan tilauksenne.
No niin, mitä saisi olla?
Vaikkapa...
Kutsua kuuntelin
Mitä teillä on?
Ei mitään erikoista. Liha-perunapataa, viskiä, olutta.
Otamme kolme.
Annosta, viskiä vai olutta?
Kolme annosta ja viskipullo.
Puolestani vastannut
Kaksi lasia, kiitos.
Ottaako poika jotain? Sarsaparillan?
Kukaan vastannut
Anteeksi.
Omin suin Mä hautaa kuuntelin...
Ala tulla.
Pysy siinä, kunnes osaat olla kunnolla.
Viskiä vain.
Halusin, että syömme asiallisen päivällisen.
En olisi valinnut noita kenkiä, mutta
mekko sopii sinulle.
Onko se puhdas?
On. Se on uusi.
Eihän Coran sovi näyttää lihakauppiaan lattialta.
Vai mitä?
Kävitkö täällä isäsi kanssa?
Jos söimme joskus yhdessä muualla kuin kotona, en muista sitä.
Mitä äidillesi tapahtui?
Mitä omallesi tapahtui?
Omani jäi.
Äitisi jäi.
Tiedän, että isäsi jäi.
Kuulostaa, että olit itse se, joka lähti.
Kiitos.
Miksi toit minut tänne?
-Miksi kulkea tulen läpi... -En tullut tänne sinun vuoksesi.
Ei kaikki johdu sinusta.
Pari kuukautta sitten
isäni sairastui.
Tuupertui pajan lattialle.
Kun kuulin, että ukolla oli lähtö lähellä...
Ja voin vahvistaa,
että toinen jalka on jo haudassa
isän kunnosta päätellen.
Niin.
Tulin tänne
hyvästelemään isän.
Arnold Ridgeway on sittenkin ihminen.
Minä kun luulin sinua demoniksi, joka murhaa ihmisiä kylmäverisesti.
Olet itsekin murhaaja.
Niin. Oletko unohtanut?
Georgiassa se pieni poika.
Ei hän pieni ollut.
"Ei hän pieni ollut."
No, aina tulee...
Aina tulee yllättäviä kuluja.
Jasper esimerkiksi.
Paasaat aina syistä.
Puhut asioista eri nimillä kuin ne sillä kaunistuisivat.
En minä sitä tarkoita.
Sinä ja toverisi tapoitte pienen pojan.
Teet mitä vain selviytyäksesi.
En ole samanlainen kuin sinä.
Se on toki totta.
Olet kyllä oikeassa siitä,
että ihminen keksii hienoja ilmaisuja asioiden salaamiseksi.
Viisaat miehet puhuvat kutsumuskohtalosta,
kuin se olisi uusi ajatus.
Et taida tietää, mistä puhun.
Homer! Kutsumuskohtalo.
Kutsumuskohtalo: otatte sen, mikä teille kuuluu
oman näkemyksenne mukaan.
Ja kaikkien muiden asema
määräytyy myös sen mukaan.
-Oikein hyvä, Homer. -Kiitos.
Oikein hyvä.
Oli kyseessä punanahka, afrikkalainen
tai meksikolainen,
he kaikki antautuvat
ja antavat itsestään,
jotta me saamme sen, mikä meille kuuluu.
Ranskalaiset luopuvat aluevaatimuksistaan.
Englantilaiset ja espanjalaiset luikkivat pois.
Isäni tapasi puhua intiaanijuttujaan
Suuresta Hengestä.
Mutta ainoa henki, jolla on merkitystä, on Amerikan henki!
Se, joka kutsui meidät vanhasta maailmasta uuteen
ja käski valloittaa, rakentaa ja sivistää.
Ylentää alempaa rotua. Ellei ylentää, niin hallita.
Ellei hallita, niin tuhota, hävittää.
Se on kohtalomme Jumalan määräyksestä.
Amerikan tapa.
Niin.
Jokaisella on paikkansa.
Sinulla ja minulla, orjalla ja orjanmetsästäjällä.
Isännällä ja värillisellä pomolla.
Jokaisella aina poliitikoista
uusiin tulokkaisiin, joita satamiimme tulvii.
Heimonne heikoimmat
karsitaan pois.
He kuolevat orjalaivoihin, eurooppalaisiin tauteihimme,
indigo- ja puuvillapelloillemme.
Sinä...
Sinä ja äitisi.
Sinä ja äitisi olette rotunne huippua.
Niin se on. Äitisi.
Olen etsinyt häntä koko ajan.
Tutkin Bostonin ja New Yorkin läpikotaisin.
Kaikki värillisten asutukset. Syracusen, Northamptonin.
Hän on jossain Kanadassa ja nauraa Randalleille.
Hän nauraa
minulle.
Niin. Ja sinulle.
Otan sen henkilökohtaisena loukkauksena.
Sinunkin pitäisi.
Enkä minä salli sitä.
En salli.
Jos sallisin sen,
sanoisin samalla, että maan tavassa on vika.
Enkä minä hyväksy sitä.
En hyväksy.
Siksi ostin sinulle tuon mekon.
Kuvitellakseni äitisi laitettuna kuin lahja
isännälleen.
No niin. Näyttää hyvältä.
En tiedä sinusta, mutta minulla on kova nälkä.
Minun pitää käydä tarpeilla.
Vai haluatko, että pilaan hienon mekon?
No, mennään sitten.
Sinä pysyt siinä.
Sinne.
Et ole muuten koko aikana
kysynyt sinisilmäisestä seuralaisestasi, Caesarista.
Oliko...
Oliko siitä juttua Pohjois-Carolinan lehdissä?
Onko siinä osavaltion irvikuvassa edes sanomalehtiä?
Tuntuu oudolta käydä Etelä-Carolinassa nykyään,
kun heillä on se uudenlainen sivistysyhteiskunta.
Se on silti yhtä puutteellinen
kuin ennenkin.
Saimme sen kiinni asuntolasta.
Isot, värilliset oriit kerääntyivät katsomaan
ja muistivat vanhan pelkonsa, jonka luulivat jättäneensä taakseen.
He vain katselivat, kun marssitimme sen vankkureihin.
Väkijoukko oli ensin pieni.
Siitä ei noussut suurta numeroa.
Taas yksi karkuri vain napattiin.
Mutta sitten levisi sana,
että Caesar oli etsintäkuulutettu Georgiassa valkoisen pojan murhasta.
Sana levisi nopeammin kuin olisin voinut kuvitella.
Niin.
Sitten tuli määräys pormestarilta.
"Pankaa se selliin."
Me odotimme, mutta väki murtautui sisään.
Iso väkijoukko, 40- tai 50-päinen.
Vanhempaa väkeä kylläkin.
Seriffi avasi oven.
Väki ryntäsi selliin
ja repi hänet kappaleiksi.
Niin.
Seriffi vain katseli.
Caesar kyllä
pani kovasti vastaan.
Etelä-Carolinan sivistynyt väki
kouluineen ja lauantai-iltamineen
repi aikuisen mustan miehen kappaleiksi.
Loppujen lopuksi
kävi ilmi,
etteivät he ole sen kummempia kuin naapurinsa pohjoisessa.
Onko kaikki hyvin, herra?
Onko neidillä kaikki hyvin?
Niin.
Kuten sanoin.
Kaivoivat häneltä ne sinisilmät päästä,
kun hän vielä hengitti.
Katsopa.
Mitä pidät tuosta?
Isäkään ei pitänyt sitä oikein minään.
Silti se on pöydällä.
Tule.
Mack?
Mack, oletko siellä?
Siinä hän on.
Hei.
Isä.
Hei.
Haluan vain, että myönnät yhden asian.
Suuri Henki.
Suurta Henkeä ei ole olemassa.
Keksit sen, eikö niin?
Mikset puhu?
Sano se.
Sano se nyt.
Sano se.
Voin toimia pappina.
Annan synninpäästön.
Myönnä se.
Sano se.
Myönnä, ettei se ollut reilua.
Sano se.
Sano nyt.
"Sitä ei ole olemassa." Sano se!
Jumalauta!
Jumalauta, sano se!
Toivon, että olisin yrittänyt enemmän
muokata pojasta
miestä.
Ei!
Ei.
Mennään.
Älä.
-Sinä herätät hänet. -Päästä irti.
Sinä herätät hänet. Cora!
Älä nyt.
Ala tulla.
Älä!
Lopeta!
Cora hyvä, lopeta.
Sinä herätät hänet.
Sinä herätät...
Älä nyt...
-Älä! -Ei!
-Emme saa herättää häntä. -Ole kiltti, älä!
Kuulitko tuon?
Hän...
Älä...
Ei.
Ole vaiti. Hitto!
Ei hätää.
Sulje vain silmäsi.
Se ei ole reilua.
Se vain ei ole reilua.
Se ei ole reilua.
Ja henkeni herätti sinut.
Hevoset valmiiksi. Neiti!
Odota vähän. Mitä sinä teet?
Niin kauan kuin se mies hengittää, joudun pakenemaan.
En pysty siihen.
En suostu siihen.
Tiedätkö, mitä valkoisen surmaaminen tarkoittaa?
Hyvä on. Tulen mukaasi.
En voi päästää teitä sinne.
Asia ei nähdäkseni kuulu sinulle, Mack.
Arnold ansaitsee kyllä neidin raivon,
mutta tämä on surutalo.
Hänen isänsä oli hyvä mies.
Minun on pakko tehdä se.
Jätä Arnold taaksesi,
kun lähdet rautatielle.
Älkää antako klenkan hämätä.
Se mies ei voi lähteä tästä talosta elävänä.
Harva on tuottanut meikäläisille yhtä paljon tuskaa kuin hän.
Sinun pitää antaa sanasi.
Hän ei ahdistele sinua enää.
Annan sanani siitä.
Täällä on joka kerta jotain uutta.
Asemapäällikkö Thomas haluaa luoda tunnelmaa.
Vanhoille ystäville
ja uusille.
Terveydeksi.
-Keitäs täällä on? -Herra Thomas, kuinka sujuu?
Sujuuhan se. Juna saapuu piakkoin.
Tuo on kuultu ennenkin.
En odottanut vierasta.
Koskaan ei ole myöhäistä
toivottaa uutta sielua tervetulleeksi missioon.
Tervetuloa, nuori neiti.
Hauska tutustua.
Annatko todistuksesi?
-Menemme kauemmas. -Ei tarvitse.
Voin kirjoittaa itse.
-Kiitos. -Ole hyvä.
Hän oli huolissaan sinusta.
Niin, hän oli kadonnut sielu.
Mack.
Voi, Mack.
En saisi juoda kokonaista viskipulloa.
Niin.
Muistatko, kun kävimme isän viinakaapilla?
Muistan.
Niin.
He eivät tainneet jättää avainta.
Sinun pitää hakea saha
tai taltta ja vasara.
Sinähän se seppä olet.
Vai niin.
Ukon ruumis ei ehtinyt kylmetä.
Tee kuten tahdot.
Kirjoitan vaikka talon nimiisi.
Miksi antaisin vanhan kaverini Mackin nähdä sellaista vaivaa?
Talo ei ole sinun.
En yritä loukata sinua, Arnold.
Mutta se ei ole sinun.
Eikä isäsikään tarkoittanut loukata sinua.
Eikö?
Ei.
Isäni piti sinua aina arvossa.
Niin.
Enemmän kuin minua.
Tiedän sen.
Hän rakasti minua.
Rakkaus on eri asia.
Yksinkertaisempi.
Sinua hän ihaili.
Hän ihaili sinua.
Ja minulla kävi kateeksi.
Pisti vihaksi.
Olin katkeran kateellinen ja helvetin vihainen kaikesta.
Aivan turhaan.
Suuri Henki.
Hän ei löytänyt sitä minusta.
Tiesin tavasta, jolla hän katsoi minua,
ettei hän nähnyt sitä, mutta sinussa hän näki sen.
Laski melkein alleen ilosta.
Niin paljon hän sitä sinussa näki.
Niin paljon.
Mack.
Mutta tässä me olemme.
Vanhan ukon poika
ja lempineekeri.
Toinen on valittu, toinen häpeä.
Toisessa on henki, toisessa ei.
Olen tehnyt kammottavia tekoja
tummempaa ihmiskuntaasi vastaan.
Olen kuullut neekerien anelevan,
kirkuvan ja valittavan
enemmän kuin kukaan muu,
paitsi Saatanan kanssa tanssivat.
Mutta minun on pakko kysyä sinulta.
Monessako niistä neekereistä
isäni olisi nähnyt sen hengen, jonka hän sinussa näki?
Ja nähtyään sen
miten hän olisi voinut heitä auttaa?
Katsos, kun valo kaikkoaa
ja jää vain varjo,
se henki ei ole mitään verrattuna
sellaisen sydämen tahtoon, joka on täynnä
vihaa.
Tulitko hyvästelemään isäsi?
Tulin.
Oletko tehnyt sen?
Olen.
Mack.
Tiedän, ettet usko,
mutta olen aina ollut pahoillani
siitä kaivosta.
Näytät pärjäävän ihan hyvin.
Vai mitä?
Pystyt liikkumaan ja...
Saanko pyytää yhtä palvelusta?
Yksi viski.
Vaikkapa vanhojen aikojen kunniaksi.
Saat päättää.
Haen sahan.
Älä mene.
Istu.
MAANALAINEN RAUTATIE
Tekstitys: Suvi Niemelä
Luova tarkastaja Maarit Hirvonen