‫פרק 6‬
‫משלי‬
‫טנסי‬
‫שחרר אותה.‬
‫אדוני?‬
‫שחרר אותה מהשלשלאות.‬
‫אל תעשי שטויות.‬
‫בואו אחריי.‬
‫בחיי.‬
‫אני יודע טוב מאוד שזה לא מי שאני חושב שזה.‬
‫שלום, מאק.‬
‫- אלוהים אדירים! - כן.‬
‫אדון רידג'וויי.‬
‫מזמן לא נפגשנו.‬
‫נכון, אדוני. נכון, אדוני. בהחלט.‬
‫זה חשוב לו מאוד שאתה כאן.‬
‫כן. אלוהים.‬
‫אתה הבוס עכשיו?‬
‫לא, אדוני. ממש לא.‬
‫אני צריך להישאר כאן, להשגיח.‬
‫כמיטב יכולתי.‬
‫הוא לא סומך על אף אחד אחר.‬
‫תכיר לי את המשפחה שלך שם?‬
‫גברתי, אדון קטן.‬
‫לא נישאר זמן רב.‬
‫כן, אדוני. אז אני...‬
‫אז אני אזדרז. אלך לשם.‬
‫- כן. טוב מאוד. - אבדוק מה שלומו.‬
‫- טוב לראות אותך. - כן, אדוני.‬
‫את...‬
‫תתנהגי יפה.‬
‫ו...‬
‫תכף אחזור.‬
‫תאכיל את הסוסים.‬
‫כן, אדוני.‬
‫תכין את הכרכרה.‬
‫כן, אדוני.‬
‫זה...‬
‫תלבשי את זה.‬
‫זה כדי ש...‬
‫תנקי את עצמך.‬
‫ותעשי משהו עם השיער שלך.‬
‫טוב...‬
‫אולי...‬
‫גם אתה, הומר.‬
‫בלי כובע ליד השולחן.‬
‫תרשה לי לנחש.‬
‫אין כניסה לכושים למסבאה הזאת.‬
‫לא, אדוני. לא אכפת לי מי אתה, כל עוד אתה מוציא כסף.‬
‫אני רק רוצה לוודא שאף אחד מכם לא חולה באבעבועות או בקדחת.‬
‫מריסול!‬
‫יש לנו כאן נערה. היא תשרת אתכם.‬
‫טוב. מה תרצו?‬
‫אני חושב... מה...‬
‫הקשבתי לרעם...‬
‫מה יש לכם?‬
‫פשוט מאוד, אדוני. נזיד בקר ותפוחי אדמה. ויסקי, בירה.‬
‫שלוש מנות כאלה.‬
‫נזיד, ויסקי או בירה?‬
‫שלוש פעמים נזיד, בקבוק ויסקי.‬
‫שיענה לי‬
‫שתי כוסות, בבקשה.‬
‫משהו לילד הקטן? מיץ קיסוסית?‬
‫לא הייתה תשובה‬
‫סליחה.‬
‫לעצמי האזנתי לקבר...‬
‫בוא איתי. קדימה.‬
‫תישאר כאן עד שתשפר את התנהגותך.‬
‫רק ויסקי.‬
‫רציתי שנאכל ארוחה טובה.‬
‫הנעליים לא היו הבחירה הראשונה שלי, אבל...‬
‫השמלה הולמת אותך.‬
‫היא נקייה?‬
‫כן. היא חדשה.‬
‫אנחנו לא יכולים לתת לקורה שלנו להתלבש בבגדים מטונפים,‬
‫נכון?‬
‫לכאן היית בא עם אבא שלך?‬
‫אני לא זוכר שחלקנו אי פעם ארוחה מחוץ לבית.‬
‫מה קרה לאימא שלך?‬
‫מה קרה לשלך?‬
‫שלי נשארה.‬
‫אימא שלך נשארה.‬
‫אני יודעת שאבא שלך נשאר.‬
‫נראה לי שהיחיד שברח זה אתה.‬
‫תודה.‬
‫למה הבאת אותי לכאן?‬
‫- למה לעבור באש וגופרית... - לא באתי הנה בשבילך.‬
‫לא כל דבר קשור אלייך.‬
‫לפני חודשיים כמעט‬
‫אבי חלה.‬
‫כן. התמוטט במקום, על רצפת חנות.‬
‫כשאמרו לי שהוא על סף מוות,‬
‫ועכשיו אני יכול לאשר‬
‫שהוא אכן נראה קרוב מאוד לסף מוות‬
‫לפי המראה שלו,‬
‫אז כן,‬
‫באתי לכאן כדי...‬
‫לחלוק לו כבוד.‬
‫אז ארנולד רידג'וויי אנושי בסופו של דבר.‬
‫ואני חשבתי שאתה רק שטן שרוצח אנשים בדם קר.‬
‫גם את רוצחת, קורה.‬
‫כן. או ששכחת?‬
‫ג'ורג'יה? ילד קטן?‬
‫הוא לא היה קטן.‬
‫"הוא לא היה קטן."‬
‫טוב... כן, טוב, תמיד יש...‬
‫תמיד יש מצבים לא צפויים.‬
‫ג'ספר, לדוגמה.‬
‫אתה מדבר על סיבות,‬
‫קורא לדברים בשמות אחרים, כאילו שאם תייפה אותם זה ישנה את משמעותם.‬
‫לא בדיוק על זה אני מדבר.‬
‫את והחבר שלך הרגתם ילד קטן.‬
‫כן. אדם עושה מה שצריך כדי לשרוד.‬
‫אני לא כמוך.‬
‫זה נכון, זה נכון.‬
‫צדקת במה שאמרת קודם,‬
‫שאנחנו ממציאים מילים יפות כדי להסתיר דברים.‬
‫כל האנשים החכמים מדברים על "הייעוד הגלוי"‬
‫כאילו זה רעיון חדש.‬
‫אין לך מושג על מה אני מדבר, נכון?‬
‫הומר! "הייעוד הגלוי".‬
‫"הייעוד הגלוי", לקחת את מה ששייך לך על פי חוק, את הרכוש שלך,‬
‫מה שאתה חושב שהוא, אדוני.‬
‫וכל האחרים עושים מה שצריך‬
‫כדי שתוכל לקחת את זה.‬
‫- טוב מאוד, הומר. - תודה, אדוני.‬
‫טוב מאוד.‬
‫ובין אם זה האדומים או האפריקנים‬
‫או המקסיקנים,‬
‫שנכנעים,‬
‫שמוסרים את עצמם,‬
‫כדי שנקבל את מה ששייך לנו על פי חוק.‬
‫כשהצרפתים מוותרים על החזקה הטריטוריאלית שלהם,‬
‫או כשהאנגלים והספרדים נסוגים בעורמה.‬
‫אבי אהב לדבר על המונח האינדיאני‬
‫של הרוח הגדולה,‬
‫אבל הרוח היחידה הראויה היא הרוח האמריקנית!‬
‫זאת שקראה לנו מהעולם הישן אל העולם החדש.‬
‫כבוש ותבנה ותתרבת.‬
‫כן, רומם את הגזע הנחות יותר. אם לא תרומם, תשעבד.‬
‫אם לא תשעבד, תחסל, תשמיד.‬
‫גורלנו בהכתבה אלוהית.‬
‫הציווי האמריקני.‬
‫כן.‬
‫לכולנו יש מקום,‬
‫לך ולי, לעבד וללוכד העבדים,‬
‫לאדון ולבוס הצבעוני.‬
‫כלומר, כל אחד, החל מהפוליטיקאים‬
‫ועד למהגרים החדשים שמציפים את הנמלים.‬
‫החלשים בשבטך‬
‫כבר הושמדו.‬
‫כלומר, הם מתו בספינות העבדים, הם מתים מהאבעבועות האירופאיות שלנו,‬
‫בשדות, כשהם קוטפים אינדיגו וכותנה.‬
‫כן, אבל את...‬
‫את ואימך.‬
‫את ואימך הטובות ביותר בכל הגזע שלכן.‬
‫זה נכון. אימך.‬
‫ואני חיפשתי אותה כל הזמן הזה.‬
‫חיפשתי בכל בוסטון וניו יורק.‬
‫בכל הישובים של הצבעוניים. סירקיוז, נורת'המפטון.‬
‫היא איפשהו בצפון, בקנדה, צוחקת על משפחת רנדל. כן.‬
‫צוחקת‬
‫עליי.‬
‫כן. צוחקת עלייך.‬
‫ואני רואה בזה עלבון אישי.‬
‫גם את צריכה לראות את זה כך.‬
‫ואני לא מקבל את זה.‬
‫לא.‬
‫כי אם אקבל את זה,‬
‫אצטרך להודות שיש פגם בציווי.‬
‫כן. ואני מסרב.‬
‫אני מסרב.‬
‫לכן קניתי לך את השמלה הזאת.‬
‫כדי שאוכל לדמיין את אימך לבושה יפה כמו מתנה‬
‫לאדונה.‬
‫תראו, תראו. זה נראה טוב.‬
‫אני לא יודע מה איתך, אבל אני מת מרעב.‬
‫אני צריכה להתפנות.‬
‫או שאתה רוצה שאהרוס את השמלה המגונדרת הזאת?‬
‫אז קדימה.‬
‫תישאר במקומך. בואי.‬
‫קדימה.‬
‫את יודעת, כל הזמן הזה‬
‫לא שאלת על בן הלוויה כחול העיניים שלך, סיזר.‬
‫זה...‬
‫זה הגיע לעיתונים בקרוליינה הצפונית?‬
‫יש בכלל עיתונים במדינה המתועבת הזאת? יש?‬
‫מוזר לבוא לקרוליינה הדרומית בימים אלה,‬
‫עם השיטה המתורבתת החדשה.‬
‫אני אומר לך, זה בדיוק אותו מקום מוזנח‬
‫שהוא היה תמיד.‬
‫תפסנו אותו במעון שלו.‬
‫כל הגברים הצבעוניים הגדולים התאספו,‬
‫מגלים מחדש את הפחד הישן שהם חשבו שהשאירו מאחור.‬
‫אבל הם רק צפו כשגררנו אותו והצעדנו אותו לעגלה.‬
‫בהתחלה נאסף רק קהל קטן.‬
‫זה לא היה סיפור גדול,‬
‫רק עוד עבד בורח שנתפס.‬
‫אבל אז נפוצה הידיעה‬
‫שסיזר מבוקש בג'ורג'יה על רצח ילד לבן.‬
‫היא נפוצה במהירות מדהימה.‬
‫כן.‬
‫ואז הגיעה הוראה מראש העיר.‬
‫"שימו אותו בבית המעצר."‬
‫ואנחנו חיכינו, אבל הם פרצו פנימה.‬
‫זה היה קהל גדול, 40, 50 בני אדם.‬
‫מבוגרים למדי, למען האמת.‬
‫השריף הוא זה שפתח את הדלת.‬
‫כן, אז הם הסתערו על בית המעצר...‬
‫וקרעו אותו לגזרים.‬
‫כן.‬
‫והשריף רק צפה.‬
‫סיזר, את יודעת...‬
‫הוא נאבק באומץ.‬
‫האנשים המתורבתים וההגונים מקרוליינה הדרומית‬
‫עם בתי הספר ומסיבות מוצאי השבת שלהם,‬
‫קרעו לגזרים שחור בוגר.‬
‫תביני, בסוף,‬
‫כך מתברר,‬
‫הם לא שונים משכניהם בצפון.‬
‫אתה בסדר, אדוני?‬
‫את בסדר, מיס?‬
‫כן.‬
‫בדיוק כפי שאמרתי...‬
‫עקרו את העיניים הכחולות מראשו‬
‫כשהוא עדיין נושם.‬
‫תראי.‬
‫מה דעתך על זה?‬
‫כן. גם הוא לא התרשם מזה.‬
‫אבל זה על השולחן.‬
‫בואי.‬
‫מאק?‬
‫מאק? אתה שם?‬
‫הנה הוא.‬
‫היי.‬
‫אבא.‬
‫היי.‬
‫אני רוצה שתודה בדבר אחד בלבד.‬
‫הרוח הגדולה.‬
‫אין דבר כזה, הרוח הגדולה.‬
‫המצאת אותה, נכון?‬
‫מה קרה?‬
‫תגיד את זה.‬
‫רק תגיד את זה.‬
‫קדימה, תגיד את זה.‬
‫אהיה הכומר שלך‬
‫ואתן לך מחילה.‬
‫תודה בזה.‬
‫רק תגיד את זה.‬
‫תודה שזה היה לא הוגן.‬
‫רק תגיד את זה.‬
‫"אין דבר כזה," תגיד את זה!‬
‫לך לעזאזל!‬
‫לך לעזאזל! רק תגיד את זה!‬
‫חבל שלא עשיתי יותר‬
‫כדי להפוך את הנער‬
‫לגבר.‬
‫לא!‬
‫לא.‬
‫הנה.‬
‫לא. לא, בבקשה.‬
‫- בואי. את תעירי אותו. - תעזוב אותי.‬
‫את תעירי אותו. קורה!‬
‫לא. בבקשה, בבקשה.‬
‫קדימה.‬
‫בבקשה, בבקשה, בבקשה!‬
‫תפסיקי! תפסיקי!‬
‫בבקשה, קורה, אל תעשי את זה.‬
‫את תעירי אותו.‬
‫את תעירי...‬
‫בבקשה, לא...‬
‫- בבקשה! - לא!‬
‫- אסור להעיר אותו. - אני מתחננת. אל תעשה את זה!‬
‫שמעת... שמעת?‬
‫הוא...‬
‫בבקשה, לא.‬
‫לא, בבקשה.‬
‫שקט! לעזאזל!‬
‫זה בסדר. זה...‬
‫תעצמי את עינייך.‬
‫זה לא הוגן.‬
‫זה פשוט לא הוגן.‬
‫זה לא הוגן.‬
‫ורוחי העירה אותך.‬
‫תכין את הסוסים. גברתי? גברתי!‬
‫גברתי, חכי. חכי! מה את עושה?‬
‫כל עוד האיש הזה שם נושם, אני אברח.‬
‫ואינני יכולה.‬
‫אני לא מוכנה.‬
‫את יודעת מה זה אומר להרוג אדם לבן?‬
‫בסדר. אני בא איתך.‬
‫אני לא יכול לתת לך לחזור לשם.‬
‫בעיניי זה לא עניינך, מאק.‬
‫אני מניח שארנולד ראוי לכל הזעם שלך, גברתי,‬
‫אבל זה בית אבלים‬
‫ואביו היה איש דגול.‬
‫אין לי ברירה.‬
‫את צריכה להשאיר את ארנולד מאחורייך‬
‫כשאת עולה על המסילה הלילה.‬
‫כן. אל תיתנו לצליעה שלי להטעות אתכם.‬
‫אסור לאיש הזה לצאת חי מהבית, אתה מבין?‬
‫אין רבים שגרמו כאב נורא כמוהו לבני עמנו.‬
‫אני צריך שתבטיח.‬
‫הוא לא... הוא לא יטריד אותך יותר.‬
‫אני מבטיח לך.‬
‫בכל פעם שאנחנו יורדים לכאן יש משהו חדש.‬
‫מנהל התחנה, אדון תומאס, אוהב לשמור על אווירה.‬
‫לחיי חברים, ותיקים...‬
‫וחדשים.‬
‫לחיים!‬
‫- לחיים! - לחיים!‬
‫- מה יש לנו כאן? - אדון תומאס, איך הולך?‬
‫הולך. הרכבת תגיע בקרוב.‬
‫כבר שמעתי את זה.‬
‫לא ציפיתי לאורחת.‬
‫אבל אף פעם לא מאוחר מדי‬
‫לצרף נשמה נוספת למשימה.‬
‫ברוכה הבאה, גברתי הצעירה.‬
‫נעים מאוד.‬
‫עדותך, בבקשה.‬
‫- אתן לכם קצת פרטיות. - לא, תישארו.‬
‫אני יכולה לכתוב אותה בעצמי.‬
‫- תודה. - על לא דבר.‬
‫בואו נראה. הוא דאג לך, נכון?‬
‫כן. הוא היה נשמה אבודה בדרך.‬
‫מאק?‬
‫אוי, מאק!‬
‫תזכיר לי לא לשתות בקבוק ויסקי שלם, מאק.‬
‫כן.‬
‫אתה זוכר שהתגנבנו לארון של אבא?‬
‫אני זוכר.‬
‫כן.‬
‫הם ודאי לא השאירו כאן מפתח,‬
‫אז אתה צריך להביא את המסור,‬
‫או אולי אזמל ופטיש.‬
‫אתה הנפח.‬
‫אני מבין.‬
‫גופתו של הזקן עוד לא התקררה...‬
‫איך שאתה רוצה.‬
‫אפילו אעביר לך את שטר המכר.‬
‫למה שאתן לידידי הוותיק מאק לסבול כל כך?‬
‫הוא לא שלך.‬
‫אני לא מנסה להסב לך כאב... ארנולד,‬
‫אבל הוא לא שלך.‬
‫והוא לא ניסה לפגוע בך. זה לא משהו כזה.‬
‫לא?‬
‫לא.‬
‫אבי תמיד חשב עליך טובות, מאק.‬
‫כן.‬
‫יותר מכפי שהוא חשב עליי.‬
‫אני יודע.‬
‫הוא אהב אותי.‬
‫אהבה... אהבה זה דבר אחד.‬
‫כן, אהבה זה דבר פשוט,‬
‫אבל הוא העריך אותך.‬
‫הוא העריך אותך.‬
‫כן. ואני קינאתי.‬
‫כעסתי כל כך.‬
‫קינאתי קנאה מרה. כעסתי מאוד על הכול...‬
‫על כלום.‬
‫רוח גדולה.‬
‫הוא לא מצא אותה בתוכי, אתה מבין?‬
‫ראיתי לפי הצורה שבה הוא הסתכל עליי,‬
‫שהוא לא מוצא אותה בי, אבל הוא מצא אותה בך.‬
‫הוא כמעט עשה במכנסיים מהתרגשות,‬
‫מפני שהוא ראה בך כל כך הרבה ממנה.‬
‫כל כך הרבה.‬
‫מאק,‬
‫מאק.‬
‫ובכל זאת, אנחנו כאן.‬
‫בנו של הזקן‬
‫והכושי החביב עליו.‬
‫אחד נבחר, אחד מושפל.‬
‫אחד עם רוח, אחד בלי.‬
‫עשיתי מעשים שלא ייעשו‬
‫נגד בני עמך השחורים.‬
‫שמעתי כושים מתחננים,‬
‫צורחים ומייללים‬
‫באופן שאף בן אנוש,‬
‫אלא אם כרת ברית עם לוציפר, לא יכול להתחרות בו.‬
‫אבל אני צריך לשאול אותך, מאק.‬
‫בכמה מהכושים האלה‬
‫אבי היה מוצא את הרוח שהוא מצא בך?‬
‫ואם היה רואה אותה...‬
‫איזה שינוי הוא יכול היה לגרום?‬
‫כי, אתה יודע, כשהאור כבה‬
‫ורק הצללים נשארים,‬
‫הרוח הזאת היא כאין וכאפס‬
‫לעומת רצון הלב שמוצף...‬
‫בשנאה.‬
‫באת לחלוק כבוד?‬
‫כן.‬
‫ועשית את זה?‬
‫כן.‬
‫מאק?‬
‫אני יודע שלא תאמין לי,‬
‫אבל תמיד הצטערתי‬
‫על הבאר.‬
‫אבל נראה לי שאתה מסתדר לא רע.‬
‫נכון?‬
‫אתה מסתובב ו...‬
‫אני יכול לבקש ממך טובה אחת?‬
‫רק כוס ויסקי אחת.‬
‫לזכר ימים עברו.‬
‫הבחירה שלך.‬
‫אלך למצוא מסור.‬
‫לא, לא, לא. בבקשה.‬
‫בבקשה.‬
‫מחתרת המסילה‬
‫תרגום כתוביות: רונה ארבל‬
‫בקרת כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬