CAPITOLUL ȘASE
PILDE
Dezleag-o!
Domnule?
Vreau să fie slobodă.
Să nu faci vreo prostie!
După mine.
Măi să fie!
Ochii văd, dar inima nu dă crezare.
Noroc, Mack!
- Fugi de-aici! - Da.
Dl Ridgeway în carne și oase!
A trecut ceva vreme.
Da, dle, a trecut.
O să se bucure mult că ați venit.
Da.
Tu ești șeful acum?
N-aș zice.
Sunt și eu prin zonă, cu ochii în patru.
După puteri.
Nu-mi imaginez că ar avea încredere în altcineva.
Nu-mi faci cunoștință cu familia dumitale?
Doamnă, micule domn!
Nu stau mult.
Bine, dle. Atunci, o să-mi văd...
O s-o iau la picior, mă duc acolo.
- Foarte bine. - Să văd ce face.
- Mă bucur să te văd. - Da, dle.
Ai grijă...
cum te porți.
O să...
mă întorc.
Dă-le cailor ceva de mâncare!
Da, dle.
Pregătește căruța!
Da, dle.
Ți-am adus asta...
ca să o îmbraci.
Iar asta e...
ca să te primenești.
Și fă ceva cu părul ăla.
Bun...
Stai să te ajut!
Și tu, Homer.
Capul descoperit la masă.
Nu-mi spune!
Fără negrotei în crâșma dumitale!
Nu, dle. Nu-mi pasă cine sunteți, atâta timp cât faceți cheltuială.
Voiam să mă asigur că nu aveți vărsat de vânt sau febră galbenă.
Marisol!
Vine fata să vă ia comanda.
Bun. Ce să vă aduc?
Păi... Ce...
Am ascultat izvodul
Ce aveți?
Bucate obișnuite. Tocană de vită și cartofi, whisky și bere.
Trei.
Tocană, whisky sau bere?
Trei tocane, o sticlă de whisky.
Să răspundă-n numele meu
Două pahare, rogu-te.
Și pentru băiat? Sarsaparilla?
Și nu mi-a răspuns
Scuze!
Pentru mine Am ascultat mormântul...
Vino-ncoace!
Stai aici până te cumințești, bine?
Doar whisky.
Voiam să luăm masa ca oamenii.
N-aș fi ales încălțările astea, dar...
rochia îți vine turnată.
E curată?
Da. E nouă.
Ferească sfântul s-o îmbrăcăm pe Cora în zdrențe,
nu crezi?
Aici veneai cu tătânele tău?
Nu-mi aduc aminte să fi luat masa altundeva decât acasă.
Ce s-a întâmplat cu mama dumitale?
Dar cu a ta?
A mea a rămas.
Mama dumitale a rămas.
Știu că tatăl dumitale a rămas.
S-ar zice că tu ai fost singurul care a fugit.
Mulțumesc!
De ce m-ai adus aici?
- De ce ai trecut prin foc și sabie... - N-am venit aici pentru tine.
Nu totul are legătură cu tine.
Acum vreo două luni,
taica s-a îmbolnăvit.
Da. S-a prăbușit în fierărie.
Mi s-a zis că e cu un picior în groapă,
iar acum pot să confirm:
e cu amândouă picioarele în groapă,
după cum se pare.
Așa că, vezi tu,
am venit acasă...
ca să-i aduc un ultim omagiu.
Deci Arnold Ridgeway e și el om.
Și eu care credeam că ești doar o satană care ucide oameni cu sânge-rece!
Și tu ești o ucigașă, Cora.
Da. Sau ai uitat?
În Georgia? Băiețelul?
Nu era băiețel.
Auzi la ea!
Vezi tu, mereu apar
situații neprevăzute.
Jasper, de exemplu.
Tu vorbești de motive.
Te ascunzi după vorbe, de parcă ai putea să schimbi rostul lucrurilor grăind dulce.
Eu vorbesc despre altceva.
Tu și prietenul tău ați omorât un băiețel.
Da. Faci orice ca să supraviețuiești.
Nu sunt ca tine.
Drept vorbești.
Aveai dreptate când ziceai
că ne ascundem după cuvinte meșteșugite.
Toți deștepții vorbesc despre „Destinul evident”
ca și cum ar fi vreo idee nouă.
Nu știi despre ce vorbesc, nu?
Homer! „Destinul evident”.
Înseamnă a-ți însuși ce este al tău de drept, bunurile tale,
indiferent care ar fi acestea.
Iar ceilalți să stea cuminți în banca lor,
ca tu să-ți poți însuși bunurile.
- Foarte bine, Homer! - Mulțumesc, dle.
Foarte bine.
Și, fie că vorbim de pieile roșii, de africani
sau de mexicani,
să facă plecăciune,
să dea de la ei,
ca noi să putem lua ce este al nostru de drept.
Francezii să renunțe la pretențiile lor teritoriale.
Iar englezii și spaniolii să se facă nevăzuți.
Lui tătâne-meu îi plăceau vorbele pieilor roșii
despre Marele Spirit.
Însă singurul spirit care face mai mult decât o ceapă degerată e cel american!
Cel care ne-a chemat din lumea veche în cea nouă,
ca să cucerim, să construim și să civilizăm.
Să ajutăm rasa înapoiată să propășească. Iar, de nu propășește, s-o subjugăm!
Iar, de n-o subjugăm, s-o exterminăm, s-o eliminăm!
Destinul nostru, la mâna proniei.
Crezul american.
Da.
Toți avem locul nostru,
și tu, și eu, sclavul și vânătorul de sclavi,
stăpânul și vătaful de culoare.
Toți, începând cu politicienii
și terminând cu cei nou-veniți, care năpădesc porturile.
Cei slabi din tribul vostru
au fost deja pliviți.
Mor pe vasele de sclavi, mor de vărsat,
pe câmp, la cules de indigo și bumbac.
Da, dar tu...
tu și mamă-ta.
Tu și mamă-ta sunteți floarea seminției voastre.
Nu te mint. Mamă-ta!
Am căutat-o în stânga și-n dreapta tot timpul ăsta.
Am răscolit Bostonul și New Yorkul de la un capăt la celălalt.
Toate așezările pentru cei de culoare: Syracuse, Northampton.
Pun rămășag că e în Canada și râde de alde Randall. Da.
Râde...
de mine.
Și, da, râde de tine.
Pentru mine, nu este ocară mai mare.
La fel ar trebui să fie pentru tine.
Și n-o să-i permit.
Nu!
Pentru că, de aș permite,
aș recunoaște că se ascunde un beteșug în crez.
Da. Și refuz să fac asta.
Refuz.
De asta ți-am cumpărat rochia asta.
O și văd pe mamă-ta îmbrăcată dichisit,
plocon pentru stăpânul ei.
Măi, măi! Arată bine.
Nu știu tu, dar eu mor de foame.
Trebuie să mă ușurez.
Preferi să stric rochia asta spilcuită?
Hai, atunci!
Tu rămâi pe loc.
Hai!
A trecut atâta vreme
și nu m-ai întrebat nimic despre tovarășul tău cu ochi sinilii, Caesar.
Ați...
A apărut în ziarele din Carolina de Nord?
Au măcar ziare în grozăvenia aia de stat?
Tare ciudat să mergi prin Carolina de Sud zilele astea,
cu noul sistem civilizat.
Dar tot aceeași sărăcie de stat
a rămas.
L-am găbjit în dormitor.
S-au adunat toți armăsarii de culoare.
Se vedea că-i încearcă vechea frică, de care credeau că au scăpat.
Dar n-au făcut decât să se uite cum îl târâm la căruță.
La început s-au adunat doar câțiva oameni.
Nu era mare lucru,
un alt fugar prins.
Dar apoi s-a dus vorba
că Caesar era căutat în Georgia pentru că ar fi ucis un alb.
S-a dus vorba mai rapid decât credeam.
Da.
Apoi a trimis vorbă primarul.
„Băgați-l în arest!”
Am așteptat, dar au dat buzna.
Era o mulțime măricică, de vreo 40, 50 de suflete,
cam ramoliți, la drept vorbind.
Șeriful a descuiat ușa.
Au intrat ca turbații în celulă...
și l-au făcut bucăți.
Da.
Șeriful a stat cu mâinile în sân.
Caesar...
a luptat din răsputeri.
Cei din Carolina de Sud, oameni civilizați și cu bun-simț,
cu școlile și sindrofiile lor de duminică,
să facă bucăți un negru adult!
La urma urmei,
se vede treaba
că nu sunt diferiți de vecinii lor de la nord.
Ești bine, domnule?
Ești bine, domniță?
Da.
Cum ziceam...
i-am scos ochii ăia sinilii cu mâna mea,
cât încă mai sufla.
Uite!
Cum ți se pare?
Da, nici el nu dădea doi bani pe el.
Dar e pe masă.
Haide!
Mack?
Mack? Ești acolo?
Iată-l!
Hei!
Tată!
Hei!
Vreau să recunoști un lucru.
Marele Spirit.
Nu există așa ceva.
Tu l-ai născocit, nu?
Ce e?
Vorbește!
Hai, vorbește!
Vorbește!
O să fiu eu preotul.
Și o să-ți dau iertarea.
Recunoaște!
Vorbește!
Recunoaște că n-a fost drept.
Vorbește!
Spune că nu există așa ceva!
Blestemat să fii!
Blestemat să fii! Vorbește!
Aș vrea să fi făcut mai mult
ca să modelez băiatul
în bărbat.
Nu!
Nu.
Gata!
Nu, rogu-te!
- Hai, că-l trezești! - Dă-mi drumul!
O să-l trezești. Cora!
Rogu-te, nu!
Haide!
Te rog!
Încetează!
Nu plânge, Cora!
O să-l trezești.
O să-l trezești...
Te rog...
- Te rog! - Nu!
- Să nu-l trezim! - Te implor. Nu face asta!
Ai auzit?
A...
Te rog, nu!
Liniște, ce naiba!
E în regulă.
Închide ochii!
Nu e drept.
Iar spiritul meu te-a trezit.
Pregătiți caii! Doamnă?
Stați puțin! Ce faceți?
Cât timp omul ăla o să sufle, eu să fiu pe fugă.
Și nu mai pot.
Nu mai vreau.
Știți ce înseamnă să ucideți un alb?
Bine. Vin cu dumneata.
Nu vă las să urcați iar la el.
Nu prea văd cum ar putea fi daravela ta, Mack.
Mă cuget că aveți tot dreptul să fiți furioasă pe Arnold, doamnă,
dar casa asta e în doliu.
Tătâne-său a fost un om mare.
N-am încotro.
Ați face bine să-l dați pe Arnold uitării
când veți urca în tren diseară.
Da. Nu vă lăsați păcăliți că-s olog.
Omul ăsta nu trebuie să mai iasă viu din casa asta, pricepi?
Nu sunt mulți care să fi adus mai multă durere neamului nostru.
Vreau să-ți dai cuvântul.
N-o să vă mai dea de furcă.
Îți dau cuvântul meu.
De fiecare dată când coborâm aici, apare câte ceva nou.
Dlui Thomas, impiegatul acestei halte, îi place să creeze atmosferă.
Pentru prieteni vechi...
și noi.
Noroc!
- Noroc! - Noroc!
- Ce avem noi aici? - Cum merge, dle Thomas?
Merge. Trenul tre' să pice.
Am mai auzit asta.
Nu mă așteptam la oaspeți.
Dar... nu e nicicând târziu
să primim un suflet nou în sânul misiunii.
Bun venit, domnișoară!
Încântat de cunoștință!
Mărturia ta, te rog!
- Vă lăsăm singuri. - Nu, rămâneți.
O scriu singură.
- Mulțumesc. - Cu plăcere!
Să vedem! Își făcea griji pentru tine, nu?
Da, era și el un suflet pierdut.
Mack?
Mack!
Amintește-mi să nu mai beau toată sticla de whisky.
Da.
Mai ții minte când ne-am furișat în dulapul lui taica?
Da.
Mă îndoiesc că au lăsat cheia,
așa că va trebui să aduci fierăstrăul
sau poate ciocanul și dalta.
Tu ești fierarul.
Am priceput.
Nici nu s-a răcit bine bătrânu'...
Fie cum vrei tu!
Drace, îți semnez și actul de proprietate.
De ce să-mi las vechiul prieten Mack să se canonească?
Tu n-ai niciun drept să-l semnezi.
Nu vreau să-ți fac niciun rău... Arnold.
Dar nu ai niciun drept să-l semnezi.
Și nu a vrut să te rănească. Nici vorbă!
Nu?
Nu.
Tătâne-meu a avut mereu o părere bună despre tine, Mack.
Da.
Mai bună decât despre mine.
Știu asta.
M-a iubit.
Iubirea e un lucru.
Da, iubirea e simplă.
Pe tine însă te-a admirat.
Te-a admirat.
Da. Iar eu eram invidios.
Așa de furios!
Negru de invidie! Eram supărat pe orice...
Pe nimic.
Marele Spirit!
Nu l-a găsit în mine, pricepi?
Mi-am dat seama după cum mă privea
că nu l-a putut găsi în mine, dar l-a găsit în tine.
Era cât pe ce să facă pe el de fericire
când a văzut cât de puternic e în tine.
Atât de puternic!
Mack.
Și uite unde am ajuns!
Fiul bătrânului
și negroteiul lui preferat.
Unul ales, unul căzut în dizgrație.
Unul cu spirit, altul fără.
Am făcut fapte cumplite
împotriva celor închiși la culoare.
Am auzit negrotei cerând iertare,
urlând și bocind
atât de tare,
încât ziceai că e talpa iadului, nu glas de om.
Dar te întreb, Mack.
În câți dintre acei negrotei
crezi tu că ar fi găsit tătâne-meu spiritul pe care l-a găsit în tine?
Și, dacă l-ar fi văzut...
ce crezi că ar fi putut face?
Pentru că, după ce piere lumina
și rămâne doar întunericul,
spiritul acela nu e nimic
pe lângă voința unei inimi potopite
de ură.
Ai venit să-i aduci un ultim omagiu?
Da.
Și-ai reușit?
Da.
Mack.
Știu că nu mă crezi,
dar mi-a părut mereu rău în legătură...
cu puțul.
Dar se pare că te descurci binișor.
Da?
Umbli de ici-colo...
Pot să te rog ceva?
Aș bea un pahar de whisky.
De dragul vremurilor de altădată.
De care vrei tu.
Mă duc să caut un fierăstrău.
Ba nu. Te rog!
Te rog!
RUTA SUBTERANĂ
Traducere și adaptare: Cristian Brînză
Mioara-Amalia Lazăr