„Když v průběhu lidských událostí
„nastane některému národu nutné zrušit politické závazky,
„které jej poutají s národem jiným,
„a zaujmout mezi mocnostmi světa
„své vlastní a rovné místo,
„k němuž jej opravňují zákony přírody a jejího Boha.
„Pokládáme za samozřejmé pravdy,
„že všichni lidé jsou si rovni,
„že jsou obdařeni svým Stvořitelem určitými nezcizitelnými právy,
„že mezi ně náleží život, svoboda
„a sledování osobního štěstí.
„Že k zajištění těchto práv
„se ustanovují mezi lidmi vlády,
„odvozující své oprávněné pravomoci ze souhlasu těch, jimž vládnou.
„Že kdykoliv počne být některá vláda těmto cílům na překážku,
„má lid právo ji změnit nebo zrušit
„a ustanovit vládu novou,
„založenou na takových zásadách a mající svoji pravomoc ustanovenou tak,
„jak uzná lid za nejvhodnější pro zajištění své bezpečnosti a štěstí.
„Jestliže ale dlouhý sled zlořádu zneužívání a uchvacování,
„pronásledující trvale týž objekt,
„se rozvíjí do podoby podřízenosti naprosté despocii,
„je jejich právem, jejich povinností, svrhnout takovou vládu
„a obstarat nové stráže své budoucí bezpečnosti.“
Děkuji.
Nemám slov.
Rád bych poděkoval Molly za ten procítěný přednes.
Z dětských úst.
Bratři a sestry, věřím, že zde vidíme budoucnost.
Děkuji, Molly.
KAPITOLA OSMÁ
PODZIM V INDIANĚ
Slečno Coro.
Georgino.
Ukázala jste těm černouškům, jak má vypadat pořádný proslov.
Tady nejsou žádní černoušci, Coro. Jen děti.
Omlouvám se, já... Nechtěla jsem...
To je v pořádku, Coro.
Víte, když se mysl lidí konečně osvobodí,
musí se toho často odnaučit tolik, kolik se toho naučí. Rozumíš?
Ano, jistě.
Panečku, z té vůně z grilování se mi sbíhají sliny.
Ale můžu se vás zeptat na něco o těch dětech?
Samozřejmě, Coro.
Mluví tak dobře, ale...
vědí, co je za těmi vzletnými slovy?
Ne.
Ale tomu, čemu dnes nerozumí, můžou porozumět zítra.
Kupříkladu Deklarace nezávislosti, kterou předčítala malá Molly.
Je jako mapa.
Věříš, že je to správné,
ale pochopíš to, až když si to sama vyzkoušíš.
Opravdu tomu věříte?
Jistěže ne, Coro.
Jsem barevná žena žijící v Americe.
Ale všichni si to musí v praxi vyzkoušet sami.
Chápeš?
Teď se pojďme podívat na to grilování.
Jak se všem daří?
-Dobře. -Dobře.
Doufám, že jste prožili příjemný den.
Normálně by tady řečnil můj manžel,
ale dnes odpoledne se na řečnění moc necítí.
Budete si muset vystačit se mnou
a já se rozhodně vynasnažím.
Takže...
Byla jsem celý den ve sklípku
a pak jsem se přišla podívat na to, jaký dar nám seslal Bůh.
Toto krásné nebe,
ty vepře
a tento nádherný pozemek.
Ráda bych na chvíli poděkovala
svému manželovi a pochválila ho, že na tento pozemek vyjednal smlouvu.
Bůh ví, že když jsme se poprvé objevili,
neměli tušení, kolik lásky k barevným proudí v jeho žilách.
A tak, když jsem na těchto polích
a slyším ty maličké u rybníka,
jak se tam bezstarostně cáchají,
když tu...
když tu mezi námi najdu nové hlasy, které přicestovaly z daleka,
ale které v sobě mají stejnou moc, stejnou sílu jako naši lidé.
To mi připomíná, že se nemusím ničeho obávat
a že bez ohledu na to, co v budoucnu rozhodneme,
tato farma, tato komunita si povede dobře.
Teď slibuji, že přestaneme žvanit
a vrhneme se na tyto lahůdky na stole.
Krásně to voní, že?
Ano.
Ale nejdřív prosím povstaňme...
a podejte si ruce.
Buď u našeho stolu, Pane.
Buď zde i všude jinde uctíván.
Buď zde i všude jinde vroucně milován.
Díky tomuto požehnání...
smíme hodovat ve tvé společnosti.
Smíme hodovat ve tvé společnosti.
Amen.
Nepochybně máš zlaté srdce, bratře,
ale obávám se, že tentokrát jsi nám způsobil příliš mnoho problémů.
Opravdu?
Má drahá žena slyšela, že ta tvá poslední tulačka je hledaná.
Ale.
Většina lidí tady je z nějakého důvodu hledána.
Já ne, bratře.
Já ne.
Ať je to jakkoliv,
Cora patří sem.
Stejně jako kdokoliv z nás.
A je na ní, jestli nám poví, před čím utíká
nebo k čemu utíká, až bude chtít.
Prosím, nevyužívej ji jako důvod ke stěžování na železnici.
Proti železnici nejsem.
Nejsem proti železnici.
Podívej, nechovám vůči té ubohé dívce zášť,
ale jsi naivní, když si myslíš, že běloši nám nechají tuhle farmu,
pokud je budeme dál provokovat naší arogancí.
Arogancí?
Odkdy znamená žít, dýchat
a obdělávat právoplatně získanou půdu „aroganci“?
Já si...
vážím tvých připomínek, bratře Mingo.
A zcela jistě je budu mít na paměti, až se budu věnovat svým záležitostem.
Než vám slehne po tomto vybraném jídle,
máme tu čest přivítat zde na farmě ctěného hosta.
Někteří z vás, kteří jsou s námi delší dobu,
jistě rozpoznají jeho hezký obličej.
Vím o několika lidech, kteří ho považují za pohledného.
Význačný mladý umělec,
náš bratr Rumsey Brooks, nám přečte
něco ze své připravované sbírky básní.
Mohu se zeptat,
je duch našeho lidu tady s námi na farmě Valentinů?
„Uzřel jsem kropenatý zázrak.
„Usazoval se na polích,
„vznášel se na andělských křídlech
„a třímal planoucí štít.
„Ze slz a krve, masa, kostí a kůže.
„Ze všech hlasů... přišly a odešly
„krásné duše příbuzných.
„Z nebe se vrátil padlý anděl,
„voják odkazu činů.
„Aby rozdmýchával Apollovy žhavé uhlíky
„ve všech smrtelnících.“
Bratře Rumsey.
Ve chvíli, kdy začala ta báseň...
jsem věděl, že utečeš.
Jsem tu teprve měsíc,
a ty už víš, co chci udělat, Royale?
Kdepak.
Jen...
tě pozoruji.
Modli se, aby tě nechytil Red.
To je ono.
Takhle ti to opravdu sluší.
Když se usmíváš.
Tedy hezká jsi tak jako tak, ale když se usmíváš...
Jak říká starý Rumsey.
„Aby rozdmýchával Apollovy žhavé uhlíky ve všech smrtelnících.“
Ale no tak.
V žádném případě.
Dívej se na nohy.
Volíte skutečně hezká slova, pane Brooksi.
Kdybych vám svěřila svůj zármutek, dokázal byste, aby pak zněl hezky?
Zajisté bych to zkusil. Ano.
Ano.
Vsadím se, že ano.
Dobře.
Tak dobře.
Co „dobře“?
Prosím.
Svěřte mi svůj zármutek.
Royale, mám pocit, jako by nám hořelo pod nohama.
Valentinovi si pohrávají s myšlenkou
to tu opustit a přesunout všechny na západ.
Mluvilo se o tom, že bychom měli být dál od bělochů,
přestěhovat se dál od otrokářských států.
To se mi zdá logické.
Mingo nesouhlasí.
Mingo má s farmou Valentinů jiné plány.
Chce...
k našemu vinaření přizvat bílé podnikatele z města, ale...
museli bychom jim nabídnout nějaké ústupky.
A jaké?
Došlo k několika hádkám ohledně uprchlíků, kteří se objevili v jejich městě.
A Mingo tvrdí, že potřebují...
ujištění, že už se žádné další podobné problémy nevyskytnou.
Proto se na mě díval jako na červa v mase?
A to nezná celou pravdu.
Mingo nemluví za všechny.
Tak kdy se rozhodnou?
Nejsem si jistý, ale...
brzy.
Budou moct hlasovat všichni?
Přesně tak.
Dokonce i ty.
Proč se na mě tak díváš?
Jak?
Díváš se na mě hodně zvláštně, Coro.
Takhle ti to opravdu sluší. Když se usmíváš.
Tedy hezký jsi tak jako tak, ale když se usmíváš...
Coro.
Člověk by si až myslel, že si z něj utahuješ.
Tahle čára, to je linie lásky.
Jde až sem.
-Víš, co to znamená? -Ne. Ale určitě mi to řekneš.
Zdravíčko, Sybil.
Samsone.
Royale.
No tak.
Tak radši půjdu.
Nechci vás zdržovat, dámy.
Bylo mi potěšením, Coro.
Nápodobně, Royale. Nápodobně.
Dobrý den, pane Valentine.
Pane soudce.
Už jsem si myslel, že tě od těch krav nepustí.
Ale ne.
Coro!
Coro, nehledají tebe.
Přísahám, že nehledají tebe.
Ukázala na mě.
Ukázala na nás.
Ukázala na vinici.
Skrývají se jen ti, kdo tady vzbuzují podezření.
V Indianě máme pravidla. Máme právo a pořádek.
Žádný lovec otroků nesmí vkročit na něčí pozemek
bez zatykače od místního soudce.
A soudce...
se rád napije.
Takže zajistíme, aby mu nechyběla ani kapka
toho dobrého červeného vína Valentinů a aby měl vždy láhev po ruce.
A na oplátku, než jakýkoliv lovec otroků vkročí na tuto půdu...
UPRCHLÍ OTROCI ODMĚNA 100 DOLARŮ
...se ujistíme, že ten hledaný je už dávno pryč.
Tady jsi v bezpečí, Coro.
Coro, jsi v bezpečí.
Mohu dál?
Smím?
Tohle všechno jsi projela?
Přijela jsi až sem po železnici?
Jo.
A opustila všechny ty lidi.
Coro.
Vím, že zítra je pracovní den, ale...
vzhledem k tomu, jak to šlo dnes,
napadlo mě,
že bychom mohli dělat něco jiného.
Jen ty a já.
Je tu hodně míst, o kterých vím, že jsi je ještě neviděla.
Rád bych...
tě tu trochu provedl...
aby sis pročistila hlavu.
Jo.
Tak dobře.
Žádný strach.
V nejbližší době se nechystáme po nikom střílet.
Jen...
jsem asi nikdy předtím neviděla tolik černých lidí se zbraněmi.
Až když jsem dorazila sem.
No, stojí to v ústavě.
Mám ji v knihovně.
Tumáš.
Vezmi si ji.
Jo.
Víš, tady jsi jejím pánem ty,
ne naopak.
Přinuť ji fungovat.
Je těžká.
Ano, než si na to zvykneš.
Podívej, trik je v tom...
myslet na něco, co tě rozčiluje...
případně na někoho.
Kdo to je?
Neseš v sobě smutek.
Kéž bych znal příčinu toho smutku.
Kéž bych ti mohl nějak pomoct.
Narodil ses svobodný, že jo?
Když jsi uprchlík...
necháš za sebou spoustu věcí.
Těžko na ně nemyslet.
Jako by kousek tebe chyběl.
Tíží tě to.
Jako závaží.
To je možné.
Ale Coro, ty s sebou vláčíš víc minulosti než kdokoliv, koho znám.
Ta tíha, o které mluvíš...
Nevím, jak někdo může...
nosit v duši takové břemeno.
Chci ti něco ukázat.
Vedle toho voní i hnůj.
Když pracuješ na farmě dost dlouho, hnůj tu vonět začne.
Co to odhrabáváš?
Jen počkej.
Tady.
Na tomto světě není nic, co by černí nedokázali.
Chtěla by ses podívat, Coro?
Jsi v pořádku, Coro?
Nedívej se moc dolů, ať se nevylekáš.
Není to dělané pro lokomotivu.
Kousek dál se tunel zužuje, vidíš?
Tohle se nenapojuje na zbytek tratě.
Tak kam to teda vede?
Bylo to tu, než jsem přišel.
Ukázal mi to průvodčí, kterého jsem nahradil.
Tady.
Jel jsem s drezínou o pár mil dál.
Bylo to na mě moc, jak mě zdi objímaly jako opilá babička.
Říkám tomu „tunel duchů“,
protože pokud vím, nikdy nebyl v provozu.
Dům tam nahoře patřil generálovi ve válce za nezávislost.
Pořád nevěřím, že někdo mohl tam nahoře žít.
Jsou tam jen staré hřebíky a plevel,
jako by se to země snažila pohltit.
Možná to nezačíná pod tím domem.
Ale někde...
v téhle černé díře.
Možná tohle není začátek...
ale konec.
Člověk si říká, jestli je vůbec místo, kam se dá utéct.
Jen místa, z kterých utíkat.
Proč jsi mě sem přivedl?
Chtěl jsem ti to ukázat, protože...
jsi viděla větší část železnice než většina ostatních.
Chtěl jsem, abys viděla, jak to do sebe zapadá.
Nebo nezapadá.
Jsem jen pasažér jako kdokoliv jiný.
To ano, ale nechápeš,
že podzemní železnici netvoří jen průvodčí?
Tvoříte ji i vy všichni.
Vedlejší koleje, hlavní tratě,
nejnovější i zastaralé lokomotivy,
dokonce i ty nejosamělejší drezíny.
Ale...
nikdo z nás to nerozlouskl.
Třeba to ty dokážeš.
Já?
Nevím, proč je tady. Ani jaký má význam.
Vím jen, že už mě nebaví utíkat.
Tak neutíkej.
Coro?
Coro!
-Coro! -Nedotýkej se mě!
Neseš v sobě smutek.
Kéž bych znal příčinu toho smutku.
Kéž bych ti mohl nějak pomoct.
Zdravím, Coro.
Ahoj.
Jak se ti daří?
Jde to.
Coro, není ti nic?
Od minulé neděle ses mě na to ptal dvacetkrát.
Už jsem ti to říkala.
To je fakt.
To ano.
Co chceš, Royale?
Chci se omluvit. Já...
Chci se omluvit za to, co...
To už jsi udělal.
To už jsi udělal, Royale.
Teď už mě nech být.
Na jihu je misie.
Red a Samson za pár dní odjíždějí.
Prý potřebují někoho třetího.
Je to dost nebezpečné. Delší dobu budu pryč.
Mám říct, ať si najdou někoho jiného?
-Coro, ptám se tě. -Na co?
Royale, co se stalo mezi námi dvěma s tebou nesouvisí.
Dělej si, co chceš.
O mě se strachovat nemusíš.
Byl to pěkně dlouhý den.
Omlouvám se.
Třeští mi hlava.
PŘÍJEZD PLÁNOVANÝ
KAROLÍNA - ZAVŘENO
KOLEJE
Tady. Vaše místa.
Neudělal jsem to.
Rád vás vidím.
Další!
Odkud pojedete?
Z Indiany.
Jméno?
Randallová.
Cora Randallová.
Svobodná, nebo uprchlík?
Nejsem si jistá.
Kde jste podávala svědectví?
Svůj příběh jsem vypověděla v Georgii,
v Jižní Karolíně, v Severní Karolíně a v Tennessee.
To byla dlouhá cesta.
Slyšela jsem.
A co v Indianě?
Prosím?
Svůj příběh jste líčila všude jinde.
A co v Indianě?
Také jsem ho líčila.
Ale řekla jste všechno?
Řekla jste skutečně pravdu?
Nemůžu tu najít žádnou Coru Randallovou.
To není možné.
Ale je to tak.
Abychom vás mohli poslat dál,
jsme povinni potvrdit vaše svědectví.
Ale já tu nemůžu jen tak zůstat.
Nikoho tu neznám.
To ani naše rodičové, když nás sem přivezli.
Jen se rozhlédněte.
Co všechno jsme dokázali.
Projít seznamy cestujících v Indianě nezabere moc času.
A pokud je tam to, co uvádíte, pošleme vás dál.
Dobře.
Co mám zatím dělat?
Najděte si nové přátele.
Další!
Prosím.
Děkuji.
To je lahoda.
Jen Afričané vybudují místo pod zemí,
kde si můžete dát nejlepší kávu na světě.
Jste v pořádku?
Je toho hodně, já vím.
Jsme nad zemí, nebo pod zemí?
Záleží na tom, odkud přijdete.
Ano.
Je venku pořád zbytek světa?
Samozřejmě.
Kde bychom asi byli? Na Měsíci?
Takže můžu jít ven, zatímco čekám?
Ne.
Myslím si, že na to nejste připravena.
Coro!
Jsem tady, Coro.
To jsem já, Lovey.
Stojíš na nástupišti.
Máš strach, že nestihneš vlak. Jsi otrokem času.
Je toho tolik, co jsi svému společníkovi neřekla,
a máš na to tak málo času.
Roky splynuly kolem prostých slov
a bylo by dost času na to, abychom je pronesli,
kdyby nebylo těch roků, jež je zatajily.
Průvodčí chodí sem a tam po nástupišti
a diví se, proč nemluvíš.
Jsi poskvrnou na jeho nástupišti i na jízdním řádu.
Mluv, najdi ta slova,
vlak se připravuje k odjezdu.
Ta slova nenacházíš,
ta slova ti nedovolí najít je včas do odjezdu.
Mezi tebou a tvým společníkem nesmí nic proběhnout.
Je pozdě. Sedadlo čeká.
To, že slova jsou prostá a pravdivá, to zdaleka nestačí.
Vlak odjíždí.
Vlak vždy odjíždí, a ty jsi ta slova nenašla.
Smím prosit?
Ano.
Dnes...
ti to náramně sluší, Coro Randallová.
Tobě taky, Caesare Garnere.
Opravdu?
Ano.
Hezké věci ti svědčí.
I tobě, pane Garnere.
I tobě.
Jak dlouho to bude trvat?
Jak jen budeš potřebovat.
Royal je pryč.
Promiňte?
Už tu není.
Odjel včera pozdě večer se dvěma muži.
Měli toho dost sbaleno.
Asi šlo o oficiální záležitost.
Kdy se vrátí?
Jak to mám vědět?
Vypadám snad jako jeho máma?
PODZEMNÍ ŽELEZNICE
Překlad titulků: Ivana Ragusa
Kreativní dohled Filip Zrak