„Când, de-a lungul istoriei,
„se impune ca un popor să rupă legăturile politice
„care l-au legat de un altul
„și să-și asume, între puterile lumii,
„o poziție separată și egală,
„la care îi dau dreptul legile naturii și Dumnezeu...”
„Considerăm următoarele adevăruri de la sine înțelese:
„toți oamenii sunt creați egali
„și sunt înzestrați de creatorul lor cu anumite drepturi inalienabile,
„printre care se numără viața, libertatea
„și căutarea fericirii.
„Iar, pentru a asigura aceste drepturi,
„din rândul oamenilor se aleg guverne,
„ale căror puteri derivă din consimțământul celor guvernați,
„iar, de fiecare dată când un guvern nu mai slujește acestor scopuri,
„oamenii au dreptul să-l schimbe sau să-l revoce
„și să aleagă un nou guvern,
„cu bazele puse pe asemenea principii și a cărui putere să fie organizată astfel
„încât să aibă șanse cât mai mari să le garanteze siguranța și fericirea.
„Însă, când un lung șir de abuzuri și înșelăciuni
„ce urmăresc, invariabil, același lucru,
„conturează planul de a le sugruma sub talpa despotismului absolutist,
„este dreptul și datoria lor să dea jos un astfel de guvern
„și să asigure noi garanții pentru siguranța lor viitoare.”
Mulțumesc!
Sunt copleșit.
Aș dori să-i mulțumesc lui Molly pentru recitarea plină de însuflețire.
Adevărat grăiesc pruncii!
Dragi frați și surori, avem în fața ochilor noștri viitorul.
Mulțumesc, Molly!
CAPITOLUL OPT
TOAMNA ÎN INDIANA
Dră Cora!
Georgina.
Se vede că le-ai învățat pe piticanii să vorbească frumos.
Noi nu avem piticanii aici, Cora. Sunt copii.
Îmi cer iertare. N-am...
Nu-i nimic, Cora.
Vezi tu, de multe ori, când mintea omului e, în sfârșit, slobodă,
trebuie să uite multe din cele învățate. Pricepi?
Da.
Îmi lasă gura apă numai la mirosul de grătar!
Pot să te întreb ceva despre copii?
Firește, Cora.
Vorbesc foarte frumos, dar...
pricep ce se ascunde în acele cuvinte mari?
Nu.
Poate că nu pricep azi, dar vor pricepe mâine.
Spre exemplu, Declarația de Independență pe care o recita Molly.
E asemenea unei hărți.
Nădăjduiești că e corectă,
dar nu afli decât atunci când o încerci pe propria piele.
Chiar crezi asta?
Firește că nu.
Sunt o femeie de culoare în America.
Însă toți trebuie să o încerce pe propria piele.
Pricepi?
Hai să dăm o raită pe la frigărui!
Cum vă simțiți?
- Bine. - Bine!
Trag nădejde că v-ați simțit bine.
În mod normal, soțul meu ar ține o cuvântare,
însă emoțiile l-au lăsat fără grai în această după-amiază.
Va trebui să vă mulțumiți cu mine,
iar eu îmi voi da toată silința.
Prin urmare...
am stat toată ziua în pivniță,
iar, când am ieșit, mi-a căzut privirea pe darurile bunului Dumnezeu.
Cerul acesta minunat,
porcii de colo
și bucata asta binecuvântată de pământ.
Aș vrea să profit de această clipă
pentru a-i mulțumi soțului meu, care a negociat achiziția acestui pământ.
Domnul mi-e martor: când am poposit aici,
nimeni nu știa câtă iubire și bucurie de culoare îi curge prin vine.
Când mă preumblu pe aceste pământuri,
când îi aud pe cei mici pe iaz,
înotând înainte și înapoi fără nicio grijă,
când...
descopăr voci noi printre noi, venite de departe,
dar care poartă puterea și forța neamului nostru în oase...
îmi zic să-mi picur un strop de liniște în suflet,
pentru că, indiferent ce vom hotărî pentru ziua de mâine,
această fermă, această comunitate e în bună rânduială.
Promit că încetăm cu trăncăneala,
ca să ne putem înfrupta din bucatele alese.
Miroase bine, nu?
Da!
Dar, mai întâi, să ne ridicăm...
și să ne ținem de mână.
Pogoară-te la masa noastră, Doamne!
Slăvit să-ți fie numele, aici și pretutindenea!
Binecuvântează bucatele și nădejde ni-i da...
La masa Ta să putem sta.
Amin!
Nu mă îndoiesc că ai o inimă de aur, frate,
dar mă tem că ai adus prea multe necazuri de data aceasta.
Așa să fie?
Iubita mea soție a auzit că ultima fugară e o femeie căutată.
Mai toți cei de aici sunt căutați pentru una sau alta.
Nu și eu, frate.
Nu și eu.
Nu pun asta la îndoială,
dar locul Corei e aici.
Ca și al nostru.
E dreptul ei să ne spună de ce anume
sau către ce anume fuge, când va crede de cuviință.
Nu te folosi de ea ca să-ți verși fierea împotriva căii ferate.
Nu mă opun căii ferate.
Vorbesc serios.
Nu-i doresc răul acestei nefericite,
dar ești naiv să crezi că albii ne vor lăsa să păstrăm acest loc
dacă îi batjocorim cu aroganța noastră.
Aroganță?
De când e să trăiești, să respiri
și să-ți ari ogorul tău de drept aroganță?
Îți...
mulțumesc pentru gânduri, frate Mingo.
Voi avea grijă să țin cont de ele când îmi voi vedea de ale mele.
Cât timp mistuiți aceste alese bucate,
vreau să vă prezint un oaspete de seamă al fermei noastre.
Cei care sunt de mai multă vreme cu noi
îi vor recunoaște chipul arătos.
Știu câțiva care-l sorb din ochi.
Un distins tânăr literat,
care ne va citi din viitorul său volum de poezii,
fratele nostru, Rumsey Brooks.
Permiteți să întreb:
spiritul neamului nostru e alături de noi azi, la Ferma Valentine?
„Nainte văzusem minunea pestriță
„Adăstând pe câmpuri
„Plutind pe aripi de înger
„Învârtind scutul scânteietor
„De lacrimi, sânge, carne, os și piele
„Al tuturor vocilor dispărute
„Sufletele mândre ale fârtaților
„Din ceruri s-a pogorât un înger căzut
„Ostaș al faptelor trecute
„Să-năbușe scânteia solară
„Din toți muritorii”
Fratele Rumsey!
Din clipa în care a început poemul...
am știut că o să fugi.
N-a trecut decât o lună
și deja îmi cunoști felul, dle Royal?
Nu, doamnă.
Pur și simplu...
observ.
Roagă-te să nu te prindă pe tine!
Așa te vreau.
Ești frumoasă.
Când zâmbești.
Ești frumoasă și în rest, însă, măiculiță, când zâmbești...
Cum zicea amicul Rumsey?
„Să-năbușe scânteia solară ce mocnește în toți muritorii.”
Taci!
Nici vorbă!
Ai grijă, că mă calci!
Meșteșugite cuvinte spui, dle Brooks.
Dacă ți-aș spune toate necazurile mele, le-ai face să sune frumos?
Mi-aș da toată silința. Da.
Da.
Nu mă îndoiesc.
Bine.
Așa rămâne.
Ce rămâne?
Te rog!
Spune-mi necazurile tale!
Royal, ceva-mi spune că se coace ceva mare.
Soții Valentine se gândesc
să se mute cu cățel și purcel spre apus.
Se aude că ar fi cuminte să stăm cât mai departe de albi,
să nu mai stăm în vecinătatea statelor sclavagiste.
Mi se pare normal.
Mingo nu e de acord.
El are alte planuri pentru Valentine.
El vrea să...
intre în afaceri cu vinul nostru alături de niște albi din târg, însă...
ar trebui să le facem niște concesii.
Care?
A fost ceva gâlceavă legat de niște fugari care s-au arătat în târg.
Mingo zice că aceștia ar vrea...
asigurări că nu vor mai fi probleme de acest soi.
De asta se uită la mine ca la un vierme?
Și nici măcar nu știe tot adevărul.
Mingo nu grăiește în numele tuturor.
Când vor hotărî?
Nu sunt sigur, dar...
în curând.
Toată lumea are dreptul la vot?
Da, doamnă.
Chiar și tu.
De ce mă privești așa?
Cum?
Mă privești foarte straniu, dră Cora.
Ești frumos. Când zâmbești.
Ești frumos și în rest, însă, măiculiță, când zâmbești...
Dră Cora.
Ai darul să faci bărbații să creadă că-i iei în râs.
Linia asta e linia dragostei.
Ajunge până aici.
- Știi ce înseamnă asta? - Nu, dar sunt sigură că ai să-mi spui tu.
Seara bună, dră Sybil!
Samson.
Royal.
Măi să fie!
Ar fi cazul să o iau din loc.
Nu vreau să vă rețin, doamnelor.
Mi-a făcut plăcere să discut cu tine, dră Cora.
Plăcerea e de partea mea, Royal.
HANUL VEVAY
CAMERE DE ÎNCHIRIAT
Bună ziua, dle Valentine!
Dle judecător...
Nu credeam c-o să te dezlipească de vaci!
Ia mai taci!
Cora!
Cora, nu te caută pe tine!
Îți jur că nu te caută pe tine!
A arătat spre mine.
A arătat spre noi.
Spre vița-de-vie.
Doar cei care se ascund trezesc suspiciuni aici.
În Indiana există reguli. Există legi.
Vânătorii de sclavi nu pot intra pe proprietatea cuiva
fără mandat de la judecătorul local.
Judecătorului...
îi place să bea.
Noi avem grijă să nu-i lipsească
frumusețea de vin roșu de Valentine decât până găsește sticla.
În schimb, înainte ca vreun vânător de sclavi să calce pe pământul nostru...
SCLAVI FUGARI - RECOMPENSĂ 100 DE DOLARI
... avem grijă ca persoana căutată să-și fi luat tălpășița.
Aici ești în siguranță, Cora.
Ești în siguranță.
Pot să intru?
Pot să mă uit?
Tu ai desenat?
Ai bătut atâta cale cu trenul?
Da.
Și i-am lăsat în urmă pe cei scriși.
Cora.
Știu că mâine e zi de muncă, dar...
având în vedere ce zi ai avut azi...
mă gândeam
să facem altceva.
Doar noi doi.
Știu că nu ai văzut mare lucru prin împrejurimi.
Mi-ar plăcea...
să te iau la plimbare...
ca să-ți alungi gândurile.
Da.
Așa rămâne.
Fii pe pace!
N-am de gând să împușc pe nimeni prea curând.
Doar că...
nu cred că am mai văzut atâția negri cu arme.
Nu până să ajung aici.
E un drept prevăzut de Constituție.
O avem în bibliotecă.
Stai puțin!
Pune mâna pe el.
Da.
Tu ești stăpânul lui,
nu invers.
Fă-l să te asculte!
E greu.
Durează până te obișnuiești.
Secretul e...
să te gândești la un lucru...
sau, dacă e cazul, la o persoană pe care vrei s-o împuști.
Cum îi cheamă?
Se citește tristețea în ochii tăi.
Mi-ar plăcea să știu de unde vine.
Să te ajut să scapi de ea.
Te-ai născut liber, nu?
Când ești fugar...
rămân multe în urmă.
E greu să nu te gândești la ele.
Parcă ar lipsi ceva din tine.
E greu.
Ca un lest.
Așa o fi.
Dar tu porți în tine mai mult din trecut decât oricine altcineva.
Greutatea de care vorbești...
Nu știu cum ar putea cineva...
să poarte o asemenea greutate pe suflet.
Vreau să-ți arăt ceva.
Balega e parfum pe lângă asta.
Dacă lucrezi mult la o fermă, balega miroase a parfum.
Ce sapi acolo?
O clipă!
Vezi?
Negrii pot face orice pe lumea asta.
Vrei să arunci o privire, dră Cora?
Ești bine, dră Cora?
Nu te uita prea mult în jos, să nu te apuce frica!
Nu e pentru locomotivă.
Puțin mai încolo, tunelul devine prea mic.
Nu e legată de restul căii ferate.
Și, atunci, unde duce?
E aici de dinainte să mă nasc eu.
Mi-a arătat-o mecanicul pe care l-am înlocuit.
Poftim!
Am mers cu drezina câțiva kilometri.
Mi-a ajuns. Simțeam că pereții mă sugrumă.
I-am zis „tunelul fantomă”,
pentru că, din câte îmi dau mea, n-a fost folosit niciodată.
Casa de sus a fost a unui general din Războiul de Independență.
Nici acum nu pot să cred că cineva putea să trăiască acolo.
Peste tot numai cuie ruginite și buruieni,
de parcă pământul ar încerca să o înghită.
Poate că nu începe sub casă.
Ci undeva...
în fundătura asta întunecată.
Poate că lucrurile nu încep,
ci se termină aici.
Oare există cu adevărat locuri în care poți să evadezi?
Sau doar locuri din care să fugi?
De ce m-ai adus aici?
Voiam să-ți arăta asta pentru că...
față de noi, tu ai văzut cel mai mult din calea ferată.
Voiam să-ți arăt cum se leagă lucrurile.
Sau nu se leagă.
Sunt un călător oarecare.
Da, doamnă, însă nu pricepeți
că drumul de fier înseamnă mai mult decât mecanicii?
Și voi faceți parte din el.
Liniile secundare, magistralele,
locomotivele cele mai noi și cele mai vechi,
chiar și cele mai izolate drezine.
Dar...
noi nu-i putem da de capăt.
Poate reușești tu.
Eu?
Nu știu de ce a fost construită și la ce folosește, Royal.
Știu doar că m-am săturat să fug.
Atunci, nu mai fugi!
Cora?
Cora!
- Cora! - Nu mă atinge!
Se citește tristețea în ochii tăi.
Mi-ar plăcea să știu de unde vine.
Să te ajut să scapi de ea.
Bună, Cora!
Bună.
Cum îți merge?
Așa și așa.
Ești bine, Cora?
M-ai întrebat asta de vreo 20 de ori de duminica trecută.
Ți-am spus deja.
Așa e.
Mi-ai răspuns.
Ce vrei, Royal?
Să-mi cer iertare.
Vreau să-mi cer iertare pentru...
Ai făcut-o deja.
Ai făcut-o deja, Royal.
Te rog să mă lași în pace.
Există o misiune mai la sud.
Red și Samson pleacă peste câteva zile.
Înțeleg că au nevoie de încă un om.
E periculos. O să fiu plecat o vreme.
Pot să le zic să caute pe altcineva.
- Cora, te rog. - Ce mă rogi?
Ce s-a întâmplat între noi n-are nicio legătură cu tine.
Fă ce vrei.
N-ai de ce să-ți faci griji pentru mine.
Ce zi lungă!
Îmi cer iertare.
Simt că-mi fierb creierii.
MERSUL TRENURILOR
STAȚII - NR. - SOSIRE - ORA
ALABAMA - CAROLINA - ANULAT
PEROANE
Fix în locul ăsta.
N-am făcut eu.
Mă bucur să te văd.
Următorul!
De unde vii?
Din Indiana.
Numele?
Randall.
Cora Randall.
Liberă sau fugară?
Nu sunt sigură.
Unde ai depus mărturie?
Mi-am spus povestea în Georgia,
Carolina de Sud, Carolina de Nord și Tennessee.
Ai mers ceva.
Așa am înțeles.
Dar în Indiana?
Poftim?
Ți-ai spus povestea peste tot.
Dar în Indiana?
Da, am spus-o.
Ești sigură?
Ești sigură că ai spus adevărul?
Nu găsesc nicio Cora Randall aici.
Nu se poate.
Ba da.
Pentru a te putea trimite mai departe,
avem datoria să-ți confirmăm mărturia.
Dar nu pot să rămân aici.
Nu cunosc pe nimeni.
Nici ai noștri nu cunoșteau pe nimeni când ne-au adus aici.
Și uită-te acum în jur!
Uite câte am realizat!
Nu durează mult să verific listele cu pasageri din Indiana.
Dacă găsim cele declarate de tine, te trimitem mai departe.
Bine.
Și eu ce să fac până atunci?
Fă-ți niște prieteni!
Următorul!
Poftim!
Mulțumesc.
E divină.
Doar africanii ar fi în stare să construiască un loc subteran
în care să bei cea mai bună cafea din lume.
Te simți bine?
Știu că te simți copleșită.
Suntem pe sau sub pământ?
Depinde de unde vii.
Da.
Lumea e la locul ei?
Firește.
Credeai că suntem pe Lună?
Pot să ies cât aștept?
Nu.
Nu cred că ești pregătită încă.
Cora!
Aici sunt, Cora.
Eu sunt, Lovey.
Ești pe peron.
Frica de a nu pierde trenul, sclav al timpului.
Sunt atâtea pe care nu i le-ai spus tovarășului tău
și atât de puțin timp ca să le spui!
Anii au înfășurat cuvintele simple
și ar fi fost timp din belșug pentru a le spune,
dacă n-ar fi intervenit și nu le-ar fi ascuns anii.
Mecanicul măsoară cu pașii săi peronul
și se întreabă de ce nu grăiești.
Ești o năpastă pentru peronul și orarul său.
Grăiește, găsește-ți cuvintele,
trenul se pregătește de plecare.
Nu găsești cuvintele,
cuvintele nu-ți vor permite să le găsești înainte de plecare.
Nimic nu are voie să treacă între tine și tovarășul tău.
E târziu. Te așteaptă un loc.
Cuvintele sunt simple și adevărate: bătălia e doar pe jumătate câștigată.
Pleacă trenul.
Trenul pleacă mereu, iar tu nu ți-ai găsit cuvintele.
Îmi acorzi acest dans?
Da.
Arăți...
foarte bine în seara asta, dră Cora Randall.
Și tu, Caesar Garner.
Vorbești serios?
Da.
Îți stă bine în veșminte frumoase.
Și ție, dle Garner.
Și ție.
Cât va dura?
Cât ai tu nevoie.
Royal a plecat.
Poftim?
A plecat.
A plecat aseară, cu doi oameni.
Și-a strâns toate lucrurile.
Părea ceva oficial.
Când se întoarce?
De unde să știu eu?
Nu-s doica lui.
RUTA SUBTERANĂ
Subtitrarea: Cristian Brînză
redactor Mioara-Amalia Lazăr