KAPITOLA DEVÁTÁ
ZIMA
V INDIANĚ
Coro?
Hodně jsem toho o vás slyšela.
Ellisi!
Panebože! Slečna Cora!
Moc rád vás znovu vidím.
Takhle ráda mě vidíte vy?
Ne, omlouvám se, Ellisi, jen mě to zaskočilo.
Co tu děláš?
Míříme na západ. S Olivií.
Když jsme se vzali, rozhodli jsme se jet na Západ.
Život na Jihu, pod zemí, to není nic pro malé dítě.
-Pro dítě? -Ano, madam.
O tomhle místě jsem slýchal.
Nevěřil bych tomu, kdybych ho neviděl na vlastní oči.
Asi jako vás.
Právě jsem jim to říkal.
Tady pan Royal vám řekne...
Jsi v pořádku?
Jo.
Mám jen něco na srdci.
Jen nevím, jak to říct.
Když jsem se to ráno probudila...
Když jsem se to ráno probrala a zjistila jsem, že jsi pryč...
zasáhlo mě to.
Ucítila jsem něco, co už dlouho ne.
Chci se omluvit za...
Chci se omluvit a doufám, že mi to tentokrát dovolíš.
Lituju, že jsem odešel a nic ti neřekl.
Že jsem za tebou nešel, nezaklepal ti na dveře
a neřekl, jak mě ten odchod tíží. Rozumíš mi?
Nebylo to správné.
Byla mi hanba, že sis připadala zahanbená.
Utekl jsem a nechal tě samotnou s tou vší hanbou.
Nebylo to ode mě správné.
Nebylo to správné.
Musím něco udělat.
Musím podat svědectví.
Zdravím vespolek.
Děkuju, že jste dnes přišli, kvůli mně.
Mnoho z vás už určitě ví, kdo jsem.
Byla jsem tu dost dlouho. Znáte mě.
A přijde mi správný,
protože vím, že tu chci zůstat
a že chci být součástí vaší komunity,
abych vám vylíčila svůj příběh.
Celý svůj příběh.
Jsem hledaná.
Tím nemyslím jen uprchlice.
Tou jsem taky, ale to není všechno.
Utekla jsem z plantáže
na Jihu, v Georgii.
Já a dva další.
Moje nejlepší kamarádka...
A jeden moc hodný muž.
Byli jsme na zvířecí stezce, když nás napadlo několik mužů.
Aspoň jsem myslela, že to jsou muži.
Jeden z nich mě dostihl
a já jsem ho udeřila do hlavy.
Skoro jistě jsem ho zabila.
Takže jak vidíte, jsem hledaná,
a nechtěla jsem tu být, aniž byste věděli...
To je šílenství!
Ta žena je uprchlík!
-Bratře Mingo, prosím! -Je uprchlice.
Ona jenom neutekla, je uprchlice! Vražedkyně!
Děláte, jako by u nás předtím uprchlíci nebyli.
Ano, ale myslím, že na to neměli o nic větší právo než ona.
I tak. Byli tu a zase odešli!
A rozhodně nezabili žádné bílé chlapce.
Jestli chcete, abych odešla, nevadí mi to.
Tak odkud pocházím, jenom vidět, co jste tu postavili,
to je víc, než v co jsem kdy mohla doufat.
O něčem takovém bych ani nesnila.
Jsem vděčná už jen za to, že jsem to viděla.
-Nikam nepůjdeš, teď jsi tady doma! -To tvrdí kdo?
Na to nemáš právo, Royale.
Nerozhoduješ o tom.
Není první, kdo se tu objevil...
A nebude ani poslední.
Bratře Mingo, všichni jsme slyšeli, jak jsi pracoval a šetřil
a vykoupil sebe i svou rodinu z otroctví,
ale co ti, kteří to udělat nemůžou?
Nedělejme to.
Sestra Cora si to zaslouží.
Je jednou z nás.
Není žádným tajemstvím, že o osudu této farmy se má rozhodnout už záhy.
Mám za to, že by bylo lepší
ponechat rozhodnutí o naší sestře Coře na potom.
POKOJE - STÁJE K PRONÁJMU
Homere.
Děkuju.
Majetek na této listině,
zapsaný a stvrzený smlouvou ve státě Georgii,
je hledaný kvůli vraždě bílého chlapce,
jehož jediný přestupek byl,
že se pokusil zadržet tento majetek po jeho útěku.
A kde je tedy ta smlouva?
Nemám ji.
Mám ale...
své slovo.
A jako jeden muž práva druhému...
apeluji na váš smysl pro spravedlnost, Ctihodnosti,
abyste mi pomohl tento majetek získat.
Bez zatykače ho nezískáte.
Předpokládám, že jste tady u nás krátce,
ale místní negři jsou úplně jiní.
Smějí tu číst. Nosit zbraně.
Jestli se tam budete chovat jako Jižan,
vám i vašemu malému přítelíčkovi ustřelí uši.
Kde tam?
Pošlete telegram do Georgie,
předložte mi smlouvu na tu dívku,
a já vám vydám zatykač.
Tvoje dnešní svědectví bylo úžasné.
Pojď mě taky obejmout.
Rovnou už to můžeš přijmout.
Jsi doma.
Tvoje máma mě chce vyvdat, aby si sem hned vzala Samsona.
Mlč, dítě. Mlč už!
Tak, pánové a pánové!
Tímto prohlašujeme soutěž Valentinů v loupání kukuřice za zahájenou!
Tady máme naše starší členy.
To nejspíš mluví o vás. Ne o mně. O vás.
A tady máme mladé floutky!
Ano!
Mladíky!
Letošní cenou je sada krásných dýmek,
které vybral sám pan John Valentine
od jednoho z nejlepších prodejců v celém Chicagu.
Zatím na shledanou.
Pamatujte,
že když někdo z vás najde červený klas,
čeká ho mimořádná odměna.
Takže připravit...
Pozor...
A dejte se do toho!
Pořádně jsem to rozjel!
Jen do toho!
Mám ho!
Jo, dělejte!
Dělejte!
Co to děláš? Aha.
Do toho!
Jen do toho!
Co je tohle?
Vyhrál jsem!
-Uhněte! -Už tam žádný není!
Už tam žádný není.
Počkejte! Počkat!
Říkala jsem ti, ať sebou hodíš!
Výborně!
Mladíčci. Jste ještě moc mladí.
-To stačí! -Jak se ti to líbí, Samsone?
Příště vám to nandáme.
Říkal jsem Royalovi, ať jde domů, ale on neposlechl.
Tohle je jen pro letošek.
Polibek vítězství.
Šla bys ses se mnou projít?
Tohle potřebovat nebudu.
Slyším tlukot tvého srdce, Royale.
Slyšela jsem ho od první chvíle.
Miluji tě.
Jste báječná žena, slečno Coro.
Vaše máma je na vás jistě hrdá.
Doufám, že teď budete v bezpečí.
Strávil jsem v podzemí skoro celý život.
Nahoře není moc toho, čeho bych se měl bát.
Dávejte na sebe pozor.
Vy také, slečno Coro. Vy také.
A jedeme.
-Telegram. -Co prosím, hochu?
Telegram, pane.
Jistě, mladý pane.
Mám zřejmě šťastný den.
Vy nejste jako ti ostatní, co?
Nejsem nijak výjimečný.
Na naší farmě jsou všichni jako já.
Víte, o vaší farmě se mluví. Tedy o vašem víně.
Kvalita vašeho vína je bez debat.
Ale mluví se také o uprchlících,
uprchlých otrocích, ba hůře.
Hůře?
Vím, co jste asi slyšeli,
ale farma Valentinů má větší zásluhy, než jaké jí přiznáváte.
Jak jinak by si skupina negrů mohla koupit půdu, obdělávat ji,
kultivovat k udržitelnost, ba víc, životaschopnosti,
bez očisty ve vlastních řadách?
Muži a ženy, o nichž mluvíte,
byli u nás, ale už tam nejsou.
Na naší farmě chceme jen spořádané negry.
No, to je chvályhodné,
ale promluvme si otevřeně o té naší dohodě.
Ano, jistě.
Jsme ochotni nabídnout značný procentuální podíl na všech transakcích.
Aby mohla být tato dohoda uzavřena,
budeme muset lépe vidět provoz vaší farmy.
Nebude stačit jen vaše a Peytonovo slovo.
-Pak byste ji měli vidět. -Co prosím?
Měli by k nám přijít.
Měli byste vidět, jak mohou být negři výřeční a demokratičtí.
Právě o této věci budeme hlasovat.
Proč byste toho neměli být svědky?
Vy hlasujete?
Ano.
Jestli chcete tuto dohodu, nebo ne?
Ano, přesně tak.
Má máma říkávala:
„Tvrdá palice, holé neštěstí.”
Měl byste jim trochu ustoupit.
Neškodilo by tolik neukazovat
při každé příležitosti,
jak jsi stejně dobrý jako běloši.
Ale já jsem, Peytone.
Ale já jsem.
Zmiz, babko.
Ty vypadáš, jako bys tu byla celý týden.
Nemám k tomu co dodat.
Mé slovo je můj život.
Nemůžu mluvit za ostatní, ale můj hlas rozhodně máš.
O ten si starosti nedělám.
Opravdu?
Ano. Je hezké, že tu můžu být, ale jsem pořád uprchlice z Georgie.
Ale už nejsi u Randallů, pamatuješ?
Jsi volná.
Jak to?
Nemám pro to žádný důkaz.
Ten chlap nechytil mou mámu
a ani mě.
On to nikdy nevzdá. Nepřestane mě hledat.
Už jsi pryč dost dlouho a jsi dost daleko.
Z Georgie ti už žádné nebezpečí nehrozí.
Aspoň dokud jsem tu já.
Půda je majetek.
Nástroje jsou majetek.
Já jsem stále majetek,
dokonce i v Indianě.
Tady to mám vštípené.
To je možné,
ale tahle farma vydělává dost,
aby vykoupila všechny lidi na té plantáži, a nejen je.
Nejradši bych tam sám zajel a ty dokumenty ti vyřídil.
Tak proč to neuděláte?
Co neděláte?
Proč tam nezajedete a nevykoupíte všechny negry,
kdo se sami nezbaví řetězů?
Nevím.
Možná ještě nenazrál čas.
Nic netrvá věčně, hlavně pro černé.
Možná se jen... upínáme na to, na co můžeme.
Chráníme naše lidi a rosteme.
Takže Mingo má asi v mém případě pravdu.
Nepatřím mezi vás.
Tak proč se upínat na mě?
Až budete hlasovat,
ať to dopadne jakkoli, podřídím se.
Na to nedojde, slibuju.
Ne. Nic mi neslibuj.
Všichni pořád říkají, jak jsem výjimečná.
K čemu je železnice, když po ní můžou jezdit jen ti výjimeční?
K čemu je svobodná farma, kde můžou pracovat jen ti výjimeční?
-Pane... -Podívejte se zas!
Už se stalo, několikrát. Zachovejte klid. Můžeme to probrat.
-Jsem tu už přes týden. -Ano.
To už jsem mohl dojet do Georgie a vrátit se...
Pane, já nic nezmůžu.
...místo abych spoléhal na váš šnečí telegram.
Dochází mi trpělivost, pane!
Za to ale já nemůžu.
Bylo by dobré, kdyby mi to prodal.
Šéfe! Podívejte!
Pane soudce.
Potřebuji... ten zatykač.
Jako služebník americké vlády mám na ten zatykač právo.
-Skutečně? -Ano, pane.
Takže vy jste šerif a to je kdo? Váš zástupce?
Pane soudce! Jestli vyjde najevo,
že se ta uprchlice skrývá ve vašem městě,
-obával bych se o vaši pozici! -Nechte toho povyku!
Přijedete si sem se svými ručně naškrábanými papíry
a negerským pomocníčkem
a myslíte, že se tu klamem domůžete svého jako Montezuma?
Ne, pane.
Tady ne.
Jdeme.
Takhle si zkazíš oči.
Nemůžu spát.
Jo.
Já taky ne.
Neboj se, bratře, nedíval jsem se.
Nečekám, že by to bylo moc odlišné.
Vím o nás ale to,
že jsme dvě strany jedné mince.
O to právě jde.
My nejsme stejní.
Při pohledu na tebe
by nikdo neuvěřil, že jsi kdy byl v řetězech.
Ale při pohledu na mě...
Odmítnou lidé uvěřit, že můžu být někdy svobodný.
Tu představu nesnáší.
Bratře, proč s nimi tedy chceš obchodovat?
Co kdybychom odjeli pryč od těch bělochů, od toho všeho?
Půdy je všude dostatek, to víš stejně dobře jako já.
Víc půdy, než by si člověk vůbec vysnil.
Ano, ale pro koho?
Sny pro koho?
Pro koho?
Nevykládej mi ksakru nic o snech.
Tak, děti. Jdeme!
Pojďte dozadu.
Americký úděl jako...
jako vznešený...
Napiš tohle. Americký úděl je velkolepý...
ano, velkolepý maják,
jenž ukazuje cestu...
Co je?
Ano?
Myslím, že vám můžu pomoct.
Zavřete dveře.
Jak všichni víte...
já s Johnem jsme nemohli mít děti.
Nebylo nám to souzeno.
Je možné, že se projevilo prokletí našeho vzájemného mísení
a oba si s Johnem jasně vzpomínáme
na ženu, která k nám přišla jedné kruté zimy,
nemocná a zoufalá,
ale my jsme ji odmítli, protože jsme mysleli, že ji nemůžeme zachránit.
A za naší pozice
dvou negrů žijících s touto barvou kůže
to bylo příliš velké riziko.
A když se rozhlédnu po tomto sále,
vidím tvář té ženy v každém z vás.
Děti, které jsme nemohli počít, se zhmotnily ve vás.
A jako pro všechny děti je práce této rodiny vaším dědictvím.
My nic nevlastníme.
Farma Valentinů je vaše.
Dnes musíme zvládnout mnoho věcí.
Nejprve promluví můj milovaný manžel a náš vážený bratr Mingo.
Poté budeme hlasovat o osudu naší farmy.
Včetně osudu naší milované sestry Cory.
Narodil jsem se v otroctví
a vykoupil se z něho.
Čestnou prací jsem vykoupil sebe...
svou rodinu, jednoho po druhém,
cent po centu.
Na této farmě jsme uskutečnili nemožné.
Ale všichni nemají naši morální sílu.
Všichni to nezvládneme.
Lituji, ale tak to je.
Někteří z nás jsou příliš zkažení.
Otroctví jim zatemnilo mysl.
Tyto ztracené duše jsme viděli na plantážích
a v ulicích malých i velkých měst.
Tito lidé k sobě nemají, nemohou mít úctu.
A viděli jsme je zde,
kde se jim dostalo daru přijetí,
ale oni mezi nás nezapadají.
Pro ně už je příliš pozdě.
A riskovat kvůli nim to, co jsme zde vybudovali,
není moudré ani nutné.
Bratr Mingo má v mnoha věcech pravdu.
Všechny zachránit nemůžeme. Ne.
Ale...
to neznamená, že to nemůžeme zkoušet.
Přesně tak!
Někdy je užitečný klam
lepší než zbytečná pravda.
Povím vám o jednom klamu.
Že se můžeme vyhnout otroctví.
Že se zpod jejich důtek můžeme vykoupit.
Otroctví neutečeme.
Jeho jizvy nikdy nezmizí.
I na mé kůži
zůstanou navždy.
Když jste viděli, jak prodávají vaši matku,
bijí vašeho otce
a jak nějaký šéf nebo pán zneužívá vaši sestru,
napadlo vás někdy, že tu dnes budete sedět
bez řetězů, bez jařma,
s novou rodinou?
Vše, co jste dosud znali,
vám napovídalo, že svoboda je lest.
A přesto tu jste.
A řeknu vám ještě něco.
Farma Valentinů je klam.
Kdo vám namluvil, že si negrové zaslouží útočiště?
Kdo vám namluvil, že máte to právo?
Každá minuta vašeho utrpení svědčila o opaku.
Podle historických faktů nemůže existovat,
takže i tato farma musí být klam!
A přesto jsme zde.
Jistým skutečnostem...
-Ano! -Jsme tady!
Musíme čelit jistým skutečnostem.
Běloši se nezmění ze dne na den.
Nebudou nás vítat ve svých domovech ani firmách
bez holí a kamenů,
dokud bude nebe modré a peklo žhavé.
Ale jde o to,
že nepotřebujeme, aby to dělali.
Nepotřebujeme to,
protože produkt, který tu vyrábíme,
má hodnotu a sílu!
Běloši mají sto dolarů
na každý cent, který v této zemi vlastní negři.
Pokud budeme prodávat a sdílet plody našeho podnikání,
tak budeme schopni dosáhnout téměř čehokoliv.
Skrývání uprchlíků...
lidí hledaných za vraždu, zločinců!
Myslíte, že běloši žijící pár mil odsud
budou navždy snášet naši troufalost?
Bratři a sestry, prosím vás.
Tyto pány jsem sám pozval.
Požádal jsem je, aby se stali svědky
metod a pohnutek důstojných negrů na této farmě.
Dobrá, dobrá. Ať zůstanou.
Ať zůstanou. Prosím, posaďte se. Jen se posaďte.
Ať zůstanou.
Musí zůstat stát tam vzadu,
ale ať zůstanou.
Nehodlám vám říct nic jiného,
než co bych řekl jim!
Jak jsem říkal, také Amerika je klam,
ten největší klam.
Běloši věří celým svým srdcem,
že mají právo zabírat si půdu.
Zabíjet indiány, vést válku,
zotročovat své bratry!
Tento národ by neměl existovat, je-li na světě nějaká spravedlnost,
neboť jeho základem jsou vraždy, krádeže a krutost.
Neexistoval by.
Ale my jsme zde!
Farma Valentinů...
Farma Valentinů učinila úžasné kroky do budoucna.
Vybudovali jsme komunitu,
produkt, bez něhož běloši nemohou žít.
Neustálým dokazováním negerského úsudku a inteligence
vstoupíme do americké společnosti jako produktivní člen s plnými právy.
Bratři a sestry, taková je skutečnost.
Je to skutečnost!
A děje se to právě zde, právě nyní.
Proč to dávat v sázku?
Raději než opustit, co jsme vybudovali,
musíme vše zpomalit,
dosáhnout dohody s našimi sousedy,
a především přerušit činnosti, které by vyvolávaly jejich hněv.
Na této farmě jsme vybudovali něco neuvěřitelného.
A vzácného.
A to je třeba chránit
a živit,
jinak to uvadne.
Jako... Jako růže v mrazu a...
Takže...
Nespěchej, bratře.
Nechápejte mě špatně, rodino.
Tento sváteční oblek si oblékám každý den.
Ale to neznamená, že jizvy na mých zádech někdy zmizí.
Cítím je vždy, když se mi podíváte do očí,
když se podíváte do očí... mé ženy,
mých dětí.
Vždy když cítím to porozumění,
které jen barevní lidé tohoto světa mohou znát a pochopit.
Vězte, že mluvím-li
o budoucnosti tohoto úžasného místa
vybudovaného s láskou, duchem a ctností černých lidí,
činím tak ze stejné lásky,
stejného ducha
a ze zoufalé touhy...
vidět tu ctnost vzkvétat.
Já bych měl odpovědět na volání bratra Minga
po pozvolném pokroku,
po uzavření našich dveří před potřebnými
a jejich otevření těm, kdo tuto potřebu vyvolávají,
otevřít je tamtěm vykořisťujícím bělochům vzadu,
ale nemohu vám říct, co dělat!
Nemohu, protože to rozhodnutí je na vás!
Protože obě strany se shodnou na jediném,
že naši barvu pleti nelze změnit.
Naše barva pleti se nezmění a ani by se změnit neměla!
Neboť jsme Afričané žijící v Americe.
Je to něco nového ve světových dějinách
bez vzoru pro to, kým jsme či kým se staneme,
a proto naše barva musí stačit.
Musí stačit, protože nás přivedla na toto místo, k této debatě
a také nás odvede do budoucnosti,
ať už zde, v Oklahomě, v Kalifornii,
dokonce v Egyptě nebo v Sierra Leone!
„Nic nám nebylo dáno.
„O vše jsme se zasloužili.”
Uchovejte si to, co vám patří.
Bratře, nevím, proč jsi nepronesl ta slova,
protože... jsou zatraceně pravdivá.
Nuže...
tato farma není ničím.
Postavili jsme ji, že?
A můžeme ji postavit znovu,
třeba stokrát, pokud to bude nutné!
Ale raději bych ji znovu postavil než ji dát jim!
Raději bych ji spálil do základů než ji dát jim!
A to proto, že dobře vím,
že když každému bělochovi, kterého znám,
podáte prst, bude chtít celou ruku!
Ne!
Zůstaň tady. Neumírej.
Proč?
Sám to řekl:
„Farma plná lidí, jako je on.”
A to je prostě příliš.
Zamířit, palte!
Zůstaň tu. Skloň hlavu.
Palte!
Jeden výstřel pro každého muže, střelný prach a pistole
a můžeme na ně rychle zaútočit.
Jsem připravený.
Georgino!
Co je? Co se stalo?
-Zaútočili na nás. -Co...
Ne.
Vstaň!
Odveď mě k té železnici! Okamžitě!
Odveď mě k té železnici!
Propána.
Panečku.
Tak sem tedy chodí.
Homere.
Od Cořina přítelíčka.
Jen ber.
Máš v sobě nahromaděný vztek.
Měla bys najít způsob, jak se ho zbavit.
Jinak se tím budeš dál užírat.
Je to to nejhorší palivo.
To nejhorší.
Šéfe!
Šéfe! Už jdu!
Ne!
Coro.
-Tady jsem. -Coro!
Nic se neděje.
Podrž mi tohle. Podrž mi to.
Tak.
Budeš dělat všechno jako já, ano?
Hezky pomalu.
Tak. Podej mi to.
Coro. Coro!
Já si tě najdu.
Coro.
Najdu si tě.
Ať půjdeš kamkoliv.
Najdu si tě.
Coro!
Kde jsi?
-Tady jsem. -Ne.
Homere, hochu... musím ti něco říct.
Musíš něco zapsat.
-Můžeš? -Ano, pane.
Americký úděl... Ne.
Americký úděl
je velkolepá věc.
Maják...
Zářící maják, zrozený z nutnosti,
z nutnosti a ctnosti,
mezi kovadlinou a kladivem.
Ano.
Dobývat, budovat a civilizovat.
Povznést podřadnou rasu. A když ne, podrobit si ji.
A když ne, vyhubit ji, vyhladit.
Náš osud podle božského plánu.
Americký úděl.
Běž pryč! Musíš jít! Běž!
Všichni máme své místo,
ty i já, otrok i lovec otroků,
pán i černý šéf.
Myslím všechny od politiků
až po nově příchozí hrnoucí se do přístavů.
Ti slabí vaší rasy
už byli vytříděni.
Umírají na otrokářských lodích, umírají na evropské neštovice
a při práci na polích s bavlnou.
Mé jméno jsi slyšela, už když jsi byla mrně!
Ty...
Ty jeho modré oči mu vydloubali.
Šéfe! Proberte se!
Šéfe!
Ne.
PODZEMNÍ ŽELEZNICE
Překlad titulků: Ivana Ragusa
Kreativní dohled Filip Zrak