KAPITEL NI
VINTER
Cora?
Jeg har hørt meget om dig.
Ellis!
Du forbarmende! Frk. Cora!
Hvor er det dejligt at se dig igen.
Du er ikke glad for at se mig.
Undskyld, Ellis, jeg er bare overrasket.
Hvad laver du her?
Jeg og Oliva er på vej vestpå.
Efter vi blev gift, tænkte vi, vestpå var bedst.
Livet sydpå under jorden er ikke noget for et barn.
-Et barn? -Ja.
Jeg har altid hørt om det her sted.
Jeg havde svært ved at tro på det, før jeg selv så det.
Lidt som med dig.
Jeg fortalte det lige til dem.
Hr. Royal kan fortælle dig...
Er alt vel?
Ja.
Jeg har bare noget at sige.
Jeg ved ikke hvordan.
Da jeg vågnede den morgen...
Da jeg vågnede og forstod, du var rejst...
...det rørte mig.
Jeg følte noget, jeg ikke havde følt i lang tid.
Jeg vil gerne undskylde...
Jeg vil gerne undskylde, og jeg håber, jeg får lov denne gang.
Undskyld, jeg rejste uden at sige det.
At jeg ikke bankede på din dør
og viste, at det påvirkede mig at rejse. Forstår du mig?
Det var forkert.
Jeg skammede mig. Jeg fik dig til at føle skam.
Så jeg stak af og efterlod dig alene med skammen.
Det var forkert af mig.
Det var forkert.
Der er noget, jeg må gøre.
Jeg har noget, jeg skal meddele.
Goddag, alle sammen.
Tak, fordi I er kommet i dag for at møde mig.
Mange af jer ved sikkert, hvem jeg er.
Jeg har været her længe. I kender mig alle.
Det vil være rigtigt,
da jeg gerne vil blive her
og være en del af jer,
at jeg fortæller min historie.
Hele min historie.
Jeg er en efterlyst kvinde.
Jeg er ikke blot en bortløben.
Det er jeg, men jeg er mere.
Jeg stak af fra en plantage
nede i Georgia.
Det var mig og to andre.
Det var mig og min bedste veninde...
Og en meget god mand.
Vi havde forvildet os, da nogle mænd angreb os.
Jeg troede, det var mænd.
En af dem fik fat i mig,
og jeg smadrede hans hoved.
Jeg er ret sikker på, jeg dræbte ham.
Så jeg er en eftersøgt kvinde,
og jeg ville ikke være her, uden I vidste, hvad...
Det er galskab!
Kvinden er en flygtning.
-Broder Mingo, jeg beder dig! -En flygtning.
Ikke blot en bortløben, men en flygtning. En morderske!
Du opfører dig, som om vi ikke har haft flygtninge før.
De havde ikke mere ret til at være her end hende.
Men de var her, og så tog de afsted.
Og de havde ikke dræbt hvide drenge.
Hvis I vil have, jeg rejser, er det ikke noget problem.
Med min baggrund er det, I har opbygget her,
mere, end jeg nogensinde havde håbet på.
Jeg ville aldrig have drømt om det.
Jeg er taknemmelig for bare at se det.
-Du skal ingen steder. Du er hjemme. -Siger hvem?
Det kan du ikke sige, Royal.
Det kan du ikke vide.
Hun er ikke den første, der er kommet...
Og hun bliver ikke den sidste.
Broder Mingo, vi kender historien. Du har arbejdet og sparet op
og købt dig selv og din familie fri,
men hvad med dem, der ikke kan?
Vi gør ikke det her.
Det har søster Cora fortjent.
Hun er en af os.
Denne farms skæbne bestemmes i løbet af de næste to uger.
Jeg foreslår,
vi udskyder alle overvejelser om søster Cora indtil da.
FODER
VÆRELSER STALDE TIL LEJE
Homer.
Tak.
Ejendommen i denne meddelelse,
der er tilskødet og tegnet for i Georgia,
er eftersøgt for mordet på en ung, hvid dreng,
en dreng, hvis eneste synd
var at holde ejendommen tilbage efter sin flugt.
Hvor er dette skøde?
Jeg har det ikke.
Men...
...jeg har mit ord.
Og som en ordensmagt til en anden...
...appellerer jeg til Deres retfærdighedssans
og hjælp til at tilegne mig denne ejendom.
Ikke uden en arrestordre.
De har nok ikke tilbragt lang tid i omegnen,
men negerne her er af en anden støbning.
De har ret til at læse og bære våben.
Hvis De fløjter Dixie deroppe,
vil De og Deres lille ven få ørerne skudt af.
Hvor oppe?
Send et telegram til Georgia,
vis mig pigens skøde,
og De får Deres arrestordre.
Du gjorde det fint i dag.
Kom og giv mig et knus.
Du må acceptere det nu.
Du er hjemme.
Din mor vil bare gifte mig væk, så Samson hurtigt kan flytte ind.
Ti dog stille!
De herrer!
Vi erklærer herved denne Valentine-afbladningskonkurrence åben.
Herovre har vi de ældste.
Hun må tale om jer. Det er ikke mig.
Og herovre har vi vigtigpråsene!
Ja!
De unge!
Dette års pris et et sæt smukke piber,
der er håndplukket af selveste hr. John Valentine
fra den fineste købmand i Chicago.
Vi ses.
Husk på,
at hvis en af jer finder en rød majskolbe,
venter der måske en særlig overraskelse.
Godt. Klar...
Parat...
Nu!
Fart på!
Kom så!
Jeg har den!
Kom nu!
Hvad laver du? Javel så.
Kom nu!
Hvad er det?
Jeg vinder.
-Af banen! -Der er ikke flere.
Der er ikke flere.
Vent lidt!
Kom så. Fart på!
Nemlig!
Unge fyre. I er for unge.
-Det er nok! -Hvad siger du til det, Samson?
Vi slår dig næste gang.
Jeg sagde til Royal, han skulle tage hjem, men han ville ikke lytte.
Det er bare i år.
Sejrskys.
Vil du gå en tur med mig?
Jeg får ikke brug for den.
Jeg kan høre dit hjerte, Royal.
Det har jeg altid kunnet.
Jeg elsker dig.
Du er en fin kvinde, frk. Cora.
Jeg er sikker på, din mor er stolt af dig.
Pas godt på jer selv.
Jeg har tilbragt et liv under jorden.
Jeg kan ikke se, der er meget at frygte over den.
Pas godt på jer selv.
I lige måde, frk. Cora.
Så er der afgang.
-Telegram. -Hvad var det, knægt?
Telegram, sir.
Bestemt, unge mand.
Det er vist min lykkedag.
Du er ikke som de andre, vel?
Jeg er ikke noget særligt.
Der er en hel farm med mænd som mig.
Man snakker om din farm. Din vin.
Denne vins kvalitet kan ikke benægtes.
Men de taler også om flygtninge,
bortløbne slaver og værre.
Og værre?
Jeg ved, hvad I måske har hørt,
men Valentine er bedre, end I tror.
Hvordan ellers kan en gruppe negere optjene jord, bearbejde den,
dyrke den til bæredygtighed og videre til levedygtighed
uden at rense ud?
De mænd og kvinder, I taler om,
har boet hos os, men gør det ikke længere.
Vi vil kun have gode negere på Valentine.
Det er alt sammen meget godt,
men lad os tale åbenhjertigt om denne aftale.
Ja.
Vi er rede til at tilbyde en betydelig procentdel af alle transaktioner.
For at denne aftale kan finde sted
må vi se mere af farmens drift.
Dit og Peytons ord er ikke tilstrækkeligt.
-Så kom og se. -Hvad?
Kom på besøg.
Kom og se, hvor veltalende og demokratiske negere kan være.
Vi har debat og afstemning om alt.
I kan komme og overvære det.
Stemmer I?
Ja.
Om I indgår den her aftale eller ej?
Ja, det gør vi.
Min mor sagde:
"Det svarer sig ikke at være stædig."
Du bør lade dem vinde lidt.
Det vil ikke skade, du ikke spankulerer rundt
for at vise, du er lige så god som en hvid mand,
hver gang du får chancen.
Men det er jeg, Peyton.
Men det er jeg.
Forsvind, gamle kvinde.
Det ser ud, som om du har været her hele ugen.
Jeg har ikke mere at sige.
Mit ord er mit liv.
Jeg kan ikke tale for de andre, men du har min stemme.
Det er ikke din, jeg er bekymret for.
Er det sandt?
Det er rart at være her, men jeg er stadig en bortløben fra Georgia.
Du er ikke på Randall længere.
Du er fri.
Hvordan det?
Det kan ikke bevises.
Manden mistede min mor,
så mig.
Han giver ikke op.
Du har været væk længe nok.
Ingen fra Georgia vil gøre dig ondt.
Ikke mens jeg er her.
Land er ejendom.
Værktøj er ejendom.
Jeg er stadig ejendom,
selv her i Indiana.
Det siger det her.
Det er måske sandt,
men denne farm har nok penge
til at købe alle folk på plantagen.
Jeg kan selv ride ned og ordne papirerne.
Hvorfor gør I det så ikke?
Hvorfor gør vi ikke hvad?
Hvorfor køber I ikke de niggere,
der er slaver?
Det ved jeg ikke.
Måske er det ikke rigtigt endnu.
Intet varer for evigt, specielt for sorte.
Måske holder vi bare fast i, hvad vi kan holde fast i.
Beskytter vores egne, mens vi vokser.
Så har Mingo måske ret med hensyn til mig.
Jeg er ikke en af jer.
Så hvorfor holde fast i mig?
Når afstemningen finder sted,
vil jeg respektere den.
Det går ikke så vidt.
Du skal ikke love mig noget.
Alle siger, jeg er noget særligt.
Hvad nytter en jernbane, hvis kun særlige personer kan tage den?
Hvad nytter en farm fyldt med frihed, hvis kun særlige personer kan nyde den?
-Sir... -Se efter igen.
Jeg har set efter adskillige gange. Bevar fatningen.
-Jeg har været her mere end en uge. -Ja.
Jeg kunne have redet frem og tilbage fra Georgia...
Jeg kan intet stille op.
...i stedet for at stole på din sneglepost.
Jeg har mistet tålmodigheden.
Jeg har intet med det at gøre.
Det er en fin idé at sælge til mig.
Boss! Se!
Dommer.
Jeg har brug for den arrestordre.
Som tjener af den amerikanske regering har jeg ret til den arrestordre.
-Virkelig? -Ja, sir.
Du er sheriffen, og hvem er det? Din næstkommanderende?
Dommer! Hvis det viser sig,
at flygtningen, jeg søger, skjuler sig i din by,
-betvivler jeg din autoritet. -Så er det nok!
Du kommer her med dine håndskrevne papirer
og din niggerknægt
og tror, du kan bluffe dig gennem byen som Montezuma?
Nej.
Ikke her.
Kom.
Det skader øjnene, hvis du fortsætter.
Jeg kunne ikke sove.
Ja.
Det kunne jeg heller ikke.
Men bare rolig, jeg kiggede ikke.
Jeg tror ikke, det er meget anderledes.
Men vi to,
vi er ens.
Det er præcis det.
Vi er ikke ens.
Når folk ser på dig,
tror de ikke på, du har været slave.
Men når de ser på mig...
De ser på mig og nægter at tro, jeg kan blive fri.
Jeg hader tanken om mig.
Hvorfor vil du så drive forretning med dem?
Hvorfor ikke komme væk fra de folk?
Der er masser af jord derude.
Mere land end en mand kan drømme om.
Men for hvem?
Drømme for hvem?
For hvem?
Du skal fandeme ikke fortælle mig om drømme.
Godt, børn. Kom så!
Kom tilbage.
Det amerikanske bud som en...
...som en ophøjet...
Skriv det. Det amerikanske bud er et prægtigt...
...ja, prægtigt forbillede
som en rettesnor for...
Hvad?
Ja?
Jeg tror, jeg kan hjælpe dig.
Luk døren.
Som I alle ved...
...fik John og jeg aldrig børn.
Sådan blev det ikke.
Måske er vores forenings forbandelse afslutningen på vores afkom.
John og jeg husker helt tydeligt,
at en kvinde kom til os i den bitterligt kolde vinter,
syg og fortvivlet,
og vi tog hende ikke ind, fordi vi ikke følte, vi kunne redde hende.
Og vi var
to negere, der levede under dække af deres egen hud,
så risikoen var for stor.
Når jeg kigger mig omkring,
ser jeg denne kvindes ansigt i jer alle.
De børn, vi ikke kunne undfange, manifesterede sig i jer.
Og som alle børn er denne families arbejde jeres arv.
Vi ejer intet.
Valentine er jeres.
I dag har vi meget at gøre.
Vi vil lytte til min elskede mand og vores højt agtede Mingo.
Efterfølgende vil vi stemme om farmens fremtid.
Herunder vores elskede Cora.
Jeg blev født i lænker,
og jeg købte mig fri.
Med ærligt arbejde købte jeg mig fri...
...købte min familie fri, en for en,
en dagløn ad gangen.
Her i Valentine har vi udrettet det umulige.
Men ikke alle har vores viljestyrke.
Vi kan ikke alle klare det.
Beklager, men det kan vi ikke.
Nogle af os er gået for vidt.
Slaveriet har fordrejet deres forstand.
I har set disse fortabte på plantagerne,
i byernes gader,
dem, der ikke vil, ikke kan respektere sig selv.
Og I har set dem her,
hvor de har modtaget gaven på dette sted,
men kan ikke falde til.
Det er for sent for dem.
Og at sætte vores samfund på spil for deres skyld
er uklogt og unødvendigt.
Broder Mingo har fremført nogle gode synspunkter.
Vi kan ikke redde alle.
Men...
...vi kan prøve.
Det stemmer.
Af og til er en nyttig vildfarelse
bedre end en nyttig sandhed.
Her er en vildfarelse.
At vi kan slippe væk fra slaveriet.
At vi kan købe os fri.
Vi kan ikke slippe væk fra slaveriet.
Arrene vil aldrig forsvinde.
Selv på hud som min
vil de altid følge os.
Når I så jeres mor blive solgt,
jeres far blive pisket,
jeres søster voldtaget af en boss eller herre,
troede I da, at I ville sidde her i dag
uden lænker, uden åget,
blandt en ny familie?
Alt, hvad I havde fået at vide,
sagde jer, at frihed var bedrag.
Dog sidder I her.
Jeg vil fortælle jer noget andet.
Valentines farm er en vildfarelse.
Hvem har sagt, at negeren fortjente et tilflugtssted?
Hvem har sagt, I havde ret til det?
Hvert minut af jeres livs lidelser har vidnet om det modsatte.
Hver kendsgerning i historien afviser, at det findes,
så dette sted må også være en vildfarelse.
Og dog sidder vi her.
Der er realiteter...
-Ja. -Her sidder vi.
Der er realiteter, vi må se i øjnene.
Hvide mennesker forandrer sig ikke natten over.
De byder os ikke velkommen i deres hjem eller forretninger
uden kamp,
så længe himlen er blå, og helvede er varmt.
Men sagen er,
at vi ikke har brug for dem.
Vi har ikke brug for dem,
for det, vi har opbygget her,
er værdifuldt og magtfuldt.
Hvide mennesker har 100 dollar
for hver penny, en neger ejer i dette land.
Hvis vi sælger og deler frugten af vores virksomhed,
er vores forretning uden ende.
At skjule bortløbne...
...folk, der er efterlyst for mord, forbrydere!
Tror I, de hvide blot få kilometer væk
finder sig i vores uforskammethed for evigt?
Brødre og søstre, jeg beder jer.
Jeg har indkaldt disse herrer.
Jeg har inviteret dem, så de kan overvære
styreformen, som denne farms værdige negere følger.
Godt. Lad dem blive.
Lad dem blive. Sid ned.
Lad dem blive.
De må stå bagerst,
men lad dem blive.
Der er intet, jeg siger til jer,
som jeg ikke ville sige til dem.
Som jeg sagde, er også Amerika en vildfarelse,
den prægtigste af dem alle.
Den hvide race tror fuld og fast på,
at det er deres ret at tage landet.
At dræbe indianere, føre krig
og slavebinde deres brødre.
Denne nation burde ikke eksistere, hvis der var nogen retfærdighed i verden,
for dens fundament er mord, tyveri og grusomhed.
Den ville ikke eksistere.
Men dog sidder vi her.
Valentines farm...
Valentines farm har taget glorværdige skridt ind i fremtiden.
Vi har opbygget et fællesskab,
et produkt, den hvide mand ikke kan leve foruden.
Ved at vi fortsat fører bevis for negerens økonomiske sans og begavelse,
indgår vi i det amerikanske samfund som et produktivt medlem med alle rettigheder.
Brødre og søstre, det er virkeligheden.
Det er virkeligheden.
Og det sker lige her, lige nu.
Hvorfor sætte det på spil?
Vi må ikke reagere uovervejet,
men sagtne farten,
nå frem til et forlig med vores naboer
og frem for alt stoppe aktiviteter, der vil vække deres vrede.
Her på Valentine har vi opbygget noget forbløffende.
Det er en dyrebar ting.
Og den må beskyttes,
næres,
ellers vil den visne.
Som en rose i pludselig frost...
Nå, men...
Giv dig god tid.
I må ikke misforstå mig, familie.
Jeg tager dette fine jakkesæt på hver dag.
Men det betyder ikke, at arrene på min ryg nogensinde forsvinder.
Jeg mærker dem, hver gang I ser på mig,
hver gang, jeg ser på min kone,
mine børn.
Hver gang jeg føler det fællesskab,
som kun farvede mennesker kender og forstår.
I skal vide, at når jeg taler
om dette vidunderlige steds fremtid,
der er opbygget på sort kærlighed, ånd og dyd,
gør jeg det også af kærlighed
og ånd
og ud af et fortvivlet ønske...
...om at se denne dyd blomstre.
Man forventer, jeg svarer på broder Mingos opfordring
til en gradvis udvikling,
til at lukke vores døre for de nødlidende
og åbne op for dem, der er grunden til denne nød,
åbne op for disse udplyndrende hvide mennesker,
men jeg har ikke noget svar.
For valget er op til jer.
Det eneste, som, vi begge ved, er sandt,
er, at vores hudfarve ikke ændrer sig.
Vores hudfarve ændrer sig ikke!
For vi er afrikanere i Amerika.
Noget nyt i verdens historie
uden forbilleder for, hvad vi er, eller hvad vi bliver til,
så må vores hudfarve være nok.
Vores hudfarve har bragt os frem til dette sted, til denne diskussion,
og den vil føre os ind i fremtiden,
om det er her, i Oklahoma, Californien,
i Egypten eller Sierra Leone!
"Intet blev givet."
"Alt blev kæmpet for."
Hold fast i, hvad der tilhører jer.
Jeg ved ikke, hvorfor du valgte ikke at sige disse ord,
for de er sandheden.
Nå, men...
...denne farm er ingenting.
Vi har opbygget den.
Og vi kan opbygge den igen,
opbygge den hundredvis af gange, hvis det bliver nødvendigt
Men jeg vil hellere opbygge den igen end give den til dem.
Jeg vil hellere nedbrænde den end give den til dem.
For der er en ting, jeg ved
om de hvide mennesker, som jeg altid har vidst,
og det er, at rækker man en lillefinger, kommer de efter hele hånden.
Nej!
Bliv her. Bliv hos mig.
Hvorfor?
Han sagde det selv:
"En hel farm af mænd som ham."
Det er bare for mange.
Sigt, fyr!
Du bliver her. Du dukker hovedet.
Fyr!
Et skud per mand og så krudt og kæppe,
vi kan angribe dem.
Jeg er klar.
Georgina!
Hvad er der sket?
-Vi blev angrebet. -Hvad...
Nej.
Op med dig!
Før mig til jernbanen! Nu!
Før mig til jernbanen.
Du godeste.
Du milde.
Det er her, de forsvinder hen.
Homer.
Coras lille ven dengang.
Tag den.
Der er vrede i dig.
Du må se at komme af med den.
Ellers vil den fortære dig.
Det er den værste slags næring.
Den værste slags.
Boss!
Boss! Jeg kommer!
Nej!
Cora.
-Jeg er her. -Cora!
Det er okay.
Hold den her for mig.
Godt.
Du gør præcist, som jeg gør.
Stille og roligt.
Giv mig den.
Cora!
Jeg finder dig.
Cora.
Jeg finder dig.
Hvor end du tager hen.
Jeg finder dig.
Cora!
Hvor er du?
-Jeg er lige her. -Nej.
Homer, jeg har noget at sige.
Jeg har en idé.
-Er du klar? -Ja, sir.
Bud... Nej.
Det amerikanske bud
er en prægtig ting.
Et forbillede...
Et lysende forbillede, født af nødvendighed,
nødvendighed og dyd,
som en lus mellem to negle.
Ja.
Man skal erobre, opbygge og civilisere.
Løfte den svage race. Hvis ikke løfte, underkue.
Hvis ikke underkue, udrydde, eliminere.
Det er vores skæbne ved guddommelig forordning.
Det amerikanske bud.
Løb! Du må løbe!
Vi har alle vores plads,
du og jeg, slave og slavefanger,
herre og den farvede boss.
Alle fra politikere
hele vejen ned til de nye, der ankommer i vores havne.
Stammens svage
er allerede blevet udryddet.
De dør på slaveskibe, de dør af vores europæiske kopper,
i indigo- og bomuldsmarkerne.
Du har kendt mit navn, siden du var barn.
Du...
Jeg hev de blå øjne ud af hovedet på ham.
Boss? Boss, vågn op!
Boss?
Nej.
DEN UNDERJORDISKE JERNBANE
Oversat af: Maria Kastberg
Kreativ supervisor: Lotte Udsen