YHDEKSÄS LUKU
TALVI
Cora?
Olen kuullut paljon sinusta.
Ellis!
Herttinen! Cora-neiti!
Onpas mukava nähdä taas.
Noin kovastiko ilahdut?
Anteeksi, Ellis. Minä vain yllätyin.
Mitä sinä täällä teet?
Matkustamme länteen. Minä ja Olivia.
Käytyämme vihillä päätimme, että niin on parasta.
Elämä Etelässä maan alla ei sovi lapselle.
-Lapselle? -Kyllä vain.
Olen kuullut juttuja tästä paikasta.
En uskonut sen olevan täällä ennen kuin näin omin silmin.
Enkä sinunkaan.
Kerroin tovereille.
Royal voi vahvistaa...
Onko kaikki hyvin?
On.
Haluan sanoa jotain.
En tiedä, miten sen sanoisin.
Kun heräsin sinä aamuna...
Kun heräsin ja huomasin, että olit lähtenyt,
jokin heräsi minussa.
Tunteet, joita en ole tuntenut aikoihin.
Haluan pyytää anteeksi...
Haluan pyytää anteeksi ja toivon, että sallit sen tällä kertaa.
Anteeksi, että lähdin kertomatta.
Etten tullut koputtamaan oveesi
ja näyttämään tunteitani ennen lähtöä. Ymmärrätkö?
Tein väärin.
Lähdin, koska minua hävetti, että sain sinut häpeämään.
Lähdin pois ja jätin sinut yksin häpeäsi kanssa.
Tein siinä väärin.
Tein väärin.
Minun täytyy tehdä eräs asia.
Menen puhumaan toisille.
Hei kaikille.
Kiitos, että tulitte. Kiitos huolenpidostanne.
Monet teistä tuntevat minut.
Olen ollut täällä jo niin pitkään.
Tuumasin, että on oikein,
kun kerran haluan jäädä tänne
teidän joukkoonne,
että kerron teille tarinani.
Koko tarinani.
Olen etsintäkuulutettu.
En ainoastaan karkuri.
Olen kyllä karannut, mutta siinä ei ole kaikki.
Karkasin eräältä plantaasilta
kaukana Georgiassa.
Minä ja kaksi muuta.
Minä, paras ystäväni
ja eräs hyvä mies.
Olimme sianpolulla, kun joukko miehiä kävi kimppuumme.
Ainakin luulin heitä miehiksi.
Yksi heistä tarttui minuun,
ja löin häntä päähän.
Olen melko varma, että tapoin hänet.
Minut on siis etsintäkuulutettu.
En halua olla täällä, ellette tiedä, mitä...
Tämä on järjetöntä!
Nainen on lainsuojaton!
-Veli Mingo! -Lainsuojaton.
Ei pelkkä karkuri, vaan lainsuojaton, murhaaja!
Puhut kuin täällä ei olisi ennen ollut lainsuojattomia.
Heillä ei ollut oikeutta olla täällä sen enempää kuin hänellä.
Sitä paitsi ne muut tulivat ja lähtivät saman tien.
Eivätkä olleet tappaneet valkoisia poikia.
Lähden kyllä, jos haluatte.
Tulen sellaisesta paikasta, että pelkästään tämän näkeminen
on enemmän kuin uskalsin toivoa.
En osannut haaveillakaan tällaisesta.
Olen kiitollinen, että olen saanut nähdä tämän.
-Et lähde minnekään. Tämä on kotisi! -Kuka niin sanoo?
Sinä et määrää sitä, Royal.
Se ei ole sinun päätettävissäsi.
Hän ei ole ensimmäinen, joka tulee...
Eikä viimeiseksi jää.
Veli Mingo, tarinasi on kuultu. Teit töitä, säästit
ja maksoit perheesi vapaaksi orjuudesta.
Entä ne, jotka eivät siihen pysty?
Annetaan asian olla.
Sisar Cora ansaitsee sen.
Hän on yksi meistä.
Kaikki tietävät, että tilan kohtalo ratkeaa parin viikon sisällä.
Mielestäni on parasta,
että unohdamme Coran asian toistaiseksi.
REHUT - HEVOSTARVIKKEET - SYÖTIT
HUONEITA - TALLIPAIKKOJA
Homer.
Kiitos.
Tätä etsintäkuulutettua,
jonka omistus on kirjattu Georgiassa,
etsitään valkoisen pojan murhasta.
Pojan ainoa virhe
oli yrittää vangita tämä karannut orja.
Missä omistuskirja on?
Minulla ei ole sitä.
Voin kuitenkin
antaa sanani siitä.
Näin lainvartijana toiselle
vetoan tuomarin oikeudentajuun
ja pyydän apua omaisuuden palauttamisessa.
Se ei käy ilman pidätyslupaa.
Ette ilmeisesti tunne seutua kovin hyvin.
Täkäläiset mustat ovat aivan eri rotua.
Heillä on oikeus lukea ja kantaa asetta.
Jos menette sinne viheltäen Dixieä,
teiltä ja pikku toveriltanne ammutaan korvat irti.
Minne?
Lähettäkää sähke Georgiaan.
Näyttäkää tytön omistuskirja,
niin saatte pidätysluvan.
Puhuit hienosti tänään.
Tulehan, niin syleilen sinua.
Nyt sinun pitää myöntää se.
Tämä on kotisi.
Äitisi yrittää naittaa minut pois, jotta Samson voi muuttaa tänne.
Ole vaiti, lapsi!
No niin, hyvät herrat ja herrat!
Julistamme Valentinen maissinkuorintakisan alkaneeksi!
Tällä puolella ovat vanhimmat.
Hän tarkoittaa kai teitä. Ei minua ainakaan.
Ja tällä puolella koltiaiset!
Nuorukaiset!
Tänä vuonna palkintona on kauniita piippuja,
jotka John Valentine itse valitsi
eräästä Chicagon parhaimmasta liikkeestä.
Kohta nähdään.
Muistakaa,
että jos löydätte kasasta punaisen tähkän,
teitä odottaa erikoispalkinto.
No niin. Paikoillenne,
valmiit...
Antaa mennä!
Nyt päästään vauhtiin!
Antaa mennä!
Sain tämän!
Vauhtia nyt!
Vauhtia!
Mitä nyt? Vai niin.
Vauhtia nyt!
Vauhtia!
Mikä tämä on?
Voitin!
-Pois tieltä! -Ne loppuivat.
Ne loppuivat.
Hetkinen!
Käskin pitää kiirettä!
Näin on!
Nuoret viikarit. Liian nuoria.
-Sillä tavalla! -Mitäs siihen sanot, Samson?
Me voitamme ensi kerralla.
Käskin Royalin kotiin, mutta hän ei uskonut.
Voitit vain tänä vuonna.
Voitonsuukko.
Mennäänkö kävelylle?
Minulla ei ole käyttöä tälle.
Kuulen sydämesi, Royal.
Kuulin sen heti alussa.
Rakastan sinua.
Olet suurenmoinen nainen, Cora-neiti.
Äitisi olisi ylpeä sinusta.
Olkaa varovaisia.
Vietin ikuisuuden maan alla.
Maan päällä ei ole pahemmin pelättävää.
Hyvää jatkoa.
Samoin sinulle, Cora-neiti.
Liikkeelle.
-Sähke. -Mitä sanoit, poika?
Sähke, herra.
Tottahan toki, nuoriherra.
Taitaa olla onnenpäiväni.
Olet erilainen kuin ne muut.
En ole mitenkään erikoinen.
Kaltaisiani on koko tilallinen.
Tilastanne on paljon puhetta. Viinistänne siis.
Viinin laadukkuutta ei voi kiistää.
Mutta puhutaan myös lainsuojattomista.
Karanneista orjista. Ja pahemmistakin.
Pahemmista?
Tiedän kyllä huhut,
mutta Valentine on enemmän kuin luullaan.
Miten joukko mustia olisi hankkinut maata, viljellyt
ja tehnyt siitä ei vain kestävän, vaan myös tuottavan,
ellei itseään puhdistamalla?
Sellaisia miehiä ja naisia
on toki ollut joukossamme, mutta ei ole enää.
Tilalle otetaan vain kunnon väkeä.
Se on toki hienoa,
mutta puhutaanpa kaartelematta sopimuksesta.
Puhutaan vain.
Olemme valmiita tarjoamaan huomattavan osuuden kaikista myynneistä.
Ennen kuin sopimus voi syntyä,
meidän pitää tutustua tilan toimintaan.
Sinun ja Peytonin sana ei riitä.
-Tulkaa siis katsomaan. -Mitä?
He voivat tulla tilalle.
Näette, kuinka sivistyneitä ja demokraattisia mustat voivat olla.
Järjestämme väittelyn ja äänestyksen tästä asiasta.
Tulkaa toki katsomaan sitä.
Tekö äänestätte?
Niin.
Siitä, teettekö tämän sopimuksen?
Aivan.
Äitini tapasi sanoa:
"Kovapäisellä on pehmeä takamus."
Sinun pitää myötäillä heitä.
Ei kannata ylpeillä sillä,
kuinka valkoisten vertainen olet,
joka välissä.
Mutta olenhan minä, Peyton.
Olenhan minä.
Ala mennä, muori.
Näytät viikon raataneelta.
Minulla ei ole muuta sanottavaa.
Sanani on henkeni.
En voi puhua muiden puolesta, mutta minun ääneni saat.
Ei se minua huoletakaan.
Niinkö?
Täällä on mukava olla, mutta olen vain karkuri Georgiasta.
Et ole enää Randallin tilalla.
Olet vapaa.
Miten muka?
En voi todistaa sitä.
Isäntä menetti äitini,
sitten minut.
Hän ei lakkaa etsimästä minua.
Olet ollut kauan poissa ja kaukana sieltä.
Kukaan Georgiasta ei tee sinulle pahaa.
En salli sitä.
Maa on omaisuutta.
Työkalut ovat omaisuutta.
Olen yhä omaisuutta,
Indianassakin.
Tästä sen näkee.
Vaikka niin olisikin,
tilalla on varaa
ostaa vapaaksi vaikka koko plantaasin väki.
Voisin ratsastaa sinne lunastamaan sinut.
Miksette tee niin?
Miten?
Miksette ole ostaneet vapaaksi neekereitä,
jotka eivät pääse kahleista?
En tiedä.
Ehkä ei ole vielä oikea aika.
Mikään ei ole ikuista varsinkaan mustille.
Ehkä me vain pidämme kiinni siitä, minkä voimme pitää.
Turvaamme asemamme ja kasvamme.
Sitten Mingo on oikeassa minun suhteeni.
En kuulu teihin.
Miksi pitäisitte minut?
Äänestyksen jälkeen
kävi miten kävi, kunnioitan päätöstä.
Lupaan, että saat jäädä.
Ei. Älä lupaa mitään.
Kaikki sanovat minua erikoistapaukseksi.
Mitä hyötyä rautatiestä on, jos vain erikoistapaukset saavat kulkea sillä?
Mitä hyötyä on vapaasta tilasta, jota vain erikoistapaukset saavat viljellä?
-Herra... -Tarkistakaa!
Olen katsonut monta kertaa. Älkää kiihtykö. Keskustellaan.
-Olen ollut täällä yli viikon. -Niin.
Olisin ehtinyt ratsastaa itse Georgiaan ja takaisin.
En voi asialle mitään.
Luotin etanalennättimeenne.
Kärsivällisyyteni loppuu!
Se ei ole minun syytäni.
Pomo! Katso!
Tuomari.
Tarvitsen sen pidätysluvan.
Amerikan valtion palvelijana minun kuuluu saada se.
-Onko niin? -Kyllä on.
Te olette siis seriffi. Onko hän apulaisseriffinne?
Tuomari! Jos käy ilmi,
että etsimäni lainsuojaton piileksii kaupungissanne,
-arvovaltanne voi horjua! -Älkää mekastako!
Tulette tänne käsin raapustettuine lappuinenne
pikku neekeri apurinanne
ja yritätte bluffata kuin mikäkin Montezuma.
Ei onnistu.
Ei täällä.
Tule.
Näkö lähtee tuolla tavalla.
En saanut unta.
Niin.
En minäkään.
Älä huoli, en katsonut.
Tuskin se kovin erilainen on.
Tiedän meistä sen,
että olemme saman kolikon kaksi puolta.
Sepä se.
Emme me ole samanlaisia.
Sinua katsoessaan
kukaan ei usko, että olet ollut kahleissa.
Minua katsoessaan
he eivät saata uskoa, että voisin koskaan olla vapaa.
Minua ei siedetä.
Veli hyvä, miksi sitten haluat asioida heidän kanssaan?
Jätetään ne valkonaamat ja tämä kaikki.
Maita riittää, tiedät sen varsin hyvin.
Maita on enemmän kuin voisi unelmoida.
Niin, mutta kenelle?
Kenen unelmille?
Kenelle?
Älä puhu minulle mistään hemmetin unelmista.
Tulkaahan, lapset.
Tulkaa.
Amerikan tapa
ylempänä...
Kirjoita näin. Amerikan tapa on loistava...
Niin, loistava majakka,
joka opastaa...
Mitä?
Niin?
Uskon voivani auttaa teitä.
Sulje ovi.
Kuten tiedätte,
John ja minä emme saaneet lapsia.
Niin ei ollut tarkoitettu.
Ehkäpä sekoituksemme kirouksena oli hedelmättömyys.
John ja minä muistamme kuin eilisen,
kun eräs nainen tuli luoksemme kylmässä talvisäässä,
sairaana ja epätoivoisena,
emmekä ottaneet häntä, koska uskoimme, ettemme voineet pelastaa häntä.
Me kun elimme täällä
mustana pariskuntana ainoastaan iho suojanamme.
Riski oli liian suuri.
Teitä katsoessani
näen sen naisen kasvot jokaisessa.
Lapset, joita emme saaneet, elävät teissä.
Ja kuten kaikki lapset, te peritte tämän perheen työn.
Me emme omista mitään.
Valentine kuuluu teille.
Meillä on tänään paljon puhuttavaa.
Kuulemme rakkaan mieheni ja arvoisan veli Mingon puheet.
Sitten äänestämme tilamme kohtalosta.
Siihen kuuluu myös rakas sisaremme Cora.
Synnyin orjuuteen
ja ostin itseni vapaaksi.
Rehdillä työllä ostin itseni
ja perheeni vapaaksi yksitellen,
tienaten päivän kerrallaan.
Me täällä Valentinessa olemme saavuttaneet mahdottoman.
Mutta kaikilla ei ole meidän luontoamme.
Kaikki eivät selviydy.
Olen pahoillani, mutta niin se on.
Jotkut meistä ovat pilalla.
Orjuus on vääristänyt heidän mielensä.
Näitä kadotettuja näkee plantaaseilla,
kylien ja kaupunkien kaduilla.
Niitä, jotka eivät kykene kunnioittamaan itseään.
Heitä on nähty myös täällä.
Jotka ovat saaneet paikan täältä,
mutta eivät sopeudu.
Heitä on myöhäistä pelastaa.
Kaiken rakentamamme vaarantaminen heidän vuokseen
on epäviisasta ja turhaa.
Veli Mingo esitti hyviä huomioita.
Emme voi pelastaa kaikkia.
Mutta...
voimme silti yrittää.
Näin on!
Joskus hyödyllinen harha
on parempi kuin hyödytön totuus.
Kerron, mikä on harhaa.
Ajatus, että voimme paeta orjuudesta.
Että voimme ostaa itsemme vapaiksi siitä vitsauksesta.
Emme pääse orjuutta pakoon.
Sen arvet eivät haalistu koskaan.
Tällaisellakin iholla kuin minulla
ne ovat aina meissä.
Nähdessänne, kun äitinne myytiin,
kun isäänne hakattiin,
kun siskonne kärsi jonkun pomon tai isännän käsissä,
osasitteko kuvitella istuvanne jonain päivänä näin
ilman kahleita, vapaana ikeestä,
uuden perheen keskellä?
Kokemuksenne sanoi,
että vapaus on lumetta.
Täällä te kuitenkin olette.
Sanon vielä tämän.
Valentinen tila on harhaa.
Kuka sanoi, että mustat ansaitsevat turvapaikan?
Että teillä oli siihen oikeus?
Jokainen hetki piinaisessa elämässänne sanoi toista.
Sitä ei historian mukaan voi olla olemassa.
Tämän paikan täytyy olla harhaa.
Mutta täällä me silti olemme.
Tietyt realiteetit...
-Hyvä! -Täällä olemme.
Tietyt realiteetit on hyväksyttävä.
Valkoiset eivät muutu yhtäkkiä.
He eivät päästä meitä taloihinsa ja liikkeisiinsä
ilman keppiä ja kiveä
niin kauan kuin taivas on sininen ja helvetti kuuma.
Asia on kuitenkin niin,
ettei heidän tarvitsekaan.
Emme tarvitse sitä,
koska meidän tuotteellamme
on arvoa ja voimaa!
Valkoisilla on sata dollaria
jokaista mustan penniä kohti tässä maassa.
Jos myymme ja jaamme työmme hedelmät,
liiketoiminnallamme on rajattomat mahdollisuudet.
Karkurien piilottelu.
Murhasta etsintäkuulutettujen rikollisten!
Luuletteko, että lähistön valkoiset
sietävät röyhkeyttämme ikuisesti?
Veljet ja sisaret.
Kutsuin nämä herrat.
Kutsuin heidät katsomaan
tämän tilan kunniallisten mustien tapoja ja ajattelua.
Hyvä on. Annetaan heidän jäädä.
Annetaan heidän jäädä. Istukaa.
Annetaan heidän jäädä.
He saavat seisoa takana,
mutta annetaan heidän jäädä.
Minulla ei ole mitään sanottavaa,
mitä en sanoisi suoraan heille.
Kuten olin sanomassa, Amerikkakin on harha.
Kaikista suurellisin.
Valkoinen rotu uskoo koko sydämestään,
että sillä on oikeus ottaa maat.
Tappaa intiaaneja, sotia,
orjuuttaa veljensä!
Tätä maata ei olisi olemassa, jos maailmassa vallitsisi oikeus,
sillä sen peruskivet ovat murha, anastus ja julmuus.
Sitä ei olisi olemassa.
Mutta täällä me vain olemme.
Valentinen tila...
Valentinen tila on ottanut hienoja askeleita kohti tulevaisuutta.
Olemme rakentaneet yhteisön,
tuotteen, jota ilman valkoiset eivät voi elää.
Tuomalla esiin mustien säästäväisyyden ja älykkyyden
meistä tulee yhteiskunnan tuottavia jäseniä, joilla on täydet oikeudet.
Veljet ja sisaret, tämä on totta.
Se on totta!
Se tapahtuu täällä, tällä hetkellä.
Miksi vaarantaisimme sen?
Älkäämme hylätkö kaikkea rakentamaamme.
Meidän täytyy hidastaa tahtia,
tehdä sopu naapuriemme kanssa
ja ennen kaikkea lopettaa puuhat, jotka sytyttävät heidän vihansa.
Olemme rakentaneet täällä jotakin hämmästyttävää.
Se on kallisarvoinen asia.
Sitä täytyy suojella
ja vaalia,
ettei se lakastu.
Kuin ruusu yllättävässä hallassa.
Minä...
Kaikessa rauhassa, veli.
Älkää ymmärtäkö väärin, perheeni.
Pukeudun tähän hienoon pukuun joka päivä.
Mutta arvet selässäni eivät koskaan katoa.
Tunnen ne aina, kun katsotte minua.
Aina, kun katson vaimoani,
lapsiani.
Aina, kun tunnen sitä yhteyttä,
jonka vain tämän maailman värilliset tuntevat ja ymmärtävät.
Tietäkää, että kun puhun
tämän suurenmoisen paikan tulevaisuudesta,
joka on rakennettu mustien rakkaudella, hengellä ja hyveellä,
teen sen samasta rakkaudesta,
samassa hengessä
ja epätoivoisesta halusta
nähdä sen hyveen kukoistavan.
Minun pitäisi vastata veli Mingon pyyntöön
verkkaisesta edistyksestä.
Sulkea ovemme apua tarvitseville
ja avata ne avuntarpeen aiheuttajille.
Avata ne noille ryövääville valkoisille,
mutta en voi pakottaa teitä siihen!
En voi, koska valinta on teidän!
Me kumpikin tiedämme todeksi sen,
että värimme ei katoa.
Värimme ei katoa, se ei voi eikä saa kadota!
Sillä me olemme afrikkalaisia Amerikassa.
Tämä on uusi asia maailman historiassa.
Ei ole mallia sille, mitä me olemme tai mitä meistä tulee,
joten värimme on kelvattava.
Värimme on kelvattava, koska se on tuonut meidät tänne tähän keskusteluun
ja se on tulevaisuutemme
täällä, Oklahomassa, Kaliforniassa,
Egyptissä ja Sierra Leonessakin!
"Mitään ei annettu.
"Kaikki oli ansaittu."
Pitäkää kiinni siitä, mikä teille kuuluu.
Veli, en tiedä, mikset lausunut noita sanoja.
Ne ovat totista totta.
No niin.
Tämä tila ei ole mitään.
Mehän sen rakensimme.
Voimme rakentaa sen uudelleen
vaikka sata kertaa, jos niikseen tulee!
Mieluummin rakennan sen uudelleen kuin annan heille!
Mieluummin poltan sen maan tasalle kuin annan heille!
Tiedän nimittäin yhden varman asian
kaikista koskaan tapaamistani valkoisista.
Jos hänelle antaa hivenen, hän yrittää ottaa kaiken!
Ei!
Älä liiku. Koeta kestää.
Miksi?
Kuten hän itse sanoi.
"Kokonainen tilallinen hänen kaltaisiaan."
Se on vain liikaa.
Tähtää, tulta!
Pysy siinä. Pää matalana.
Tulta!
Laukaus miestä kohti, ja lataus.
Ehdimme käydä päälle.
Olen valmis.
Georgina!
Mitä? Mitä täällä tapahtuu?
-Hyökkäys. -Mitä...
Ei.
Nouse!
Vie minut rautatielle! Nyt heti!
Vie minut rautatielle!
Kappas vain.
Kas vain.
Tänne ne siis menevät.
Homer.
Coran pikku ystävää varten.
Mene.
Sinussa kytee viha.
Siitä kannattaa päästä eroon.
Muuten se kalvaa sinut hengiltä.
Se on pahanlaatuista voimaa.
Pahanlaatuista.
Pomo!
Pomo! Olen tulossa!
Ei!
Cora.
-Olen tässä. -Cora!
Ei hätää.
No niin. Pitele tätä.
No niin.
Seuraa minun perässäni.
Oikein hitaasti.
No niin. Anna se minulle.
Cora.
Löydän sinut.
Cora.
Löydän sinut.
Minne ikinä menetkin.
Löydän sinut.
Cora!
Missä olet?
-Olen tässä. -Ei.
Homer. Poika, minulla on sanottavaa.
Sanoja.
-Oletko valmis? -Olen.
Tapa... Ei.
Amerikan tapa
on suurenmoinen asia.
Se on majakka...
Loistava majakka, pakosta syntynyt,
pakosta ja hyveestä,
vasaran ja alasimen välissä.
Niin.
Valloittaa, rakentaa, sivistää.
Ylentää alempaa rotua. Ellei ylentää, niin hallita.
Ellei hallita, niin tuhota, hävittää.
Se on kohtalomme Jumalan määräyksestä.
Amerikan tapa.
Ala mennä. Mene!
Jokaisella on paikkansa.
Sinulla ja minulla, orjalla ja orjanmetsästäjällä.
Isännällä ja värillisellä pomolla.
Jokaisella aina poliitikoista
uusiin tulokkaisiin, joita satamiimme tulvii.
Heimonne heikoimmat
karsitaan pois.
He kuolevat orjalaivoihin, eurooppalaisiin tauteihimme,
indigo- ja puuvillapelloillemme.
Kuulit nimeni jo pikku rääpäleenä!
Sinä...
Kaivoivat häneltä ne sinisilmät päästä.
Pomo. Herää!
Pomo?
Ei.
MAANALAINEN RAUTATIE
Tekstitys: Suvi Niemelä
Luova tarkastaja Maarit Hirvonen