‫פרק 9‬
‫חורף‬
‫באינדיאנה‬
‫קורה?‬
‫שמעתי עלייך הרבה.‬
‫אליס! אליס!‬
‫אלוהים! מיס קורה!‬
‫נפלא לפגוש אותך שוב.‬
‫את לא ממש שמחה לראות אותי.‬
‫לא, אני מצטערת, אליס. אני רק מופתעת, זה הכול.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫אני בדרכי מערבה. אוליביה ואני.‬
‫אחרי שהתחתנו, החלטנו שהכי טוב יהיה לנסוע מערבה.‬
‫החיים בדרום, במחתרת, לא מתאימים לילד.‬
‫- ילד? - כן, גברתי.‬
‫תמיד שמעתי סיפורים על המקום הזה.‬
‫לא האמנתי שהוא אמיתי עד שראיתי אותו במו עיניי.‬
‫כמוך.‬
‫בדיוק סיפרתי לבחורים כאן.‬
‫אדון רויאל יכול לספר לך...‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫אבל אני צריכה להגיד משהו.‬
‫אני לא יודעת איך להגיד את זה.‬
‫כשהתעוררתי בבוקר ההוא...‬
‫כשהתעוררתי ובאתי אליך וגיליתי שנעלמת...‬
‫זה עשה לי משהו.‬
‫זה גרם לי להרגיש דברים שלא הרגשתי מזמן.‬
‫אני רוצה להתנצל על...‬
‫אני רוצה להתנצל ואני מקווה שהפעם תרשי לי.‬
‫אני מצטער שעזבתי בלי להגיד לך.‬
‫שלא באתי אלייך, דפקתי על דלתך‬
‫והראיתי לך מה אני מרגיש כשאני עוזב. את מבינה אותי?‬
‫זה היה לא בסדר.‬
‫עזבתי כי התביישתי שגרמתי לך להתבייש.‬
‫אבל אז ברחתי והשארתי אותך לבד עם כל הבושה.‬
‫זה היה לא בסדר מצדי.‬
‫נהגתי לא נכון.‬
‫יש משהו שאני צריכה לעשות.‬
‫אני צריכה להעיד.‬
‫שלום לכולם.‬
‫תודה שבאתם היום. שבאתם לפגוש אותי.‬
‫אני בטוחה שרבים מכם כבר יודעים מי אני.‬
‫אני כאן כבר הרבה זמן, כולכם מכירים אותי.‬
‫חשבתי שיהיה הוגן,‬
‫כיוון שאני יודעת שאני רוצה להיות כאן,‬
‫אני רוצה להיות חלק מכם,‬
‫שאספר לכם את סיפורי.‬
‫את כל הסיפור שלי.‬
‫אני מבוקשת.‬
‫לא רק מפני שברחתי.‬
‫גם זה, אבל יותר מזה.‬
‫ברחתי מאחוזת מטעים‬
‫אי שם בג'ורג'יה.‬
‫אני ועוד שניים.‬
‫אני וחברתי הטובה...‬
‫וגבר טוב מאוד.‬
‫היינו על שביל חזירים כשכמה גברים התנפלו עלינו.‬
‫חשבתי לפחות שהם גברים.‬
‫אחד מהם תפס אותי‬
‫ורוצצתי את ראשו.‬
‫אני די בטוחה שהרגתי אותו.‬
‫אז אתם מבינים, אני מבוקשת,‬
‫ולא רציתי להיות כאן מבלי שתדעו על זה...‬
‫זה טירוף!‬
‫היא עבריינית נמלטת!‬
‫- האח מינגו, בבקשה. - עבריינית נמלטת.‬
‫לא סתם בורחת, עבריינית נמלטת! רוצחת!‬
‫אתה מתנהג כאילו לא היו עבריינים נמלטים במקום הזה בעבר.‬
‫כן, אבל גם להם לא הייתה זכות להיות כאן.‬
‫וחוץ מזה, הם היו כאן והם הסתלקו.‬
‫והם בטח לא הרגו נער לבן.‬
‫אם אתם רוצים שאעזוב, אין לי בעיה עם זה.‬
‫כמי שבאה מאיפה שבאתי, רק לראות מה שבניתם כאן‬
‫זה יותר מכל מה שקיוויתי לו.‬
‫זה לא משהו שחלמתי עליו.‬
‫אני אסירת תודה על כך שראיתי את זה.‬
‫- את לא הולכת לשום מקום. את בבית עכשיו! - מי אמר?‬
‫אתה לא יכול לומר את זה, רויאל.‬
‫אתה לא יכול לדעת את זה.‬
‫היא לא הראשונה שהגיעה לכאן עם...‬
‫והיא לא תהיה האחרונה.‬
‫האח מינגו, כולנו מכירים את הסיפור. עבדת וחסכת‬
‫ופדית את עצמך ואת משפחתך מעבדות,‬
‫אבל מה עם אלה שאינם יכולים?‬
‫בואו לא נעשה את זה.‬
‫לפחות זה מגיע לאחות קורה.‬
‫היא אחת מאיתנו.‬
‫אין זה סוד שגורל החווה הזאת יוכרע בעוד שבועיים.‬
‫אני חושבת שמוטב יהיה‬
‫לדחות כל מחשבה על האחות קורה עד אז.‬
‫מזון לסוסים ופיתיונות‬
‫חדרים אורוות להשכרה‬
‫הומר.‬
‫תודה.‬
‫הרכוש שבמודעה הזאת,‬
‫שנמכרה ונרשמה במדינת ג'ורג'יה,‬
‫מבוקשת על רצח נער לבן,‬
‫נער שחטאו היחיד‬
‫היה להשיב את הרכוש לאחר בריחתה.‬
‫אז איפה שטר המכר?‬
‫הוא לא אצלי.‬
‫אבל...‬
‫אתה יכול לסמוך על דבריי.‬
‫ובתור איש חוק לרעהו...‬
‫אני פונה לתחושת הצדק שלך, כבודו,‬
‫לעזור לי לתפוס את הרכוש הזה.‬
‫לא בלי צו.‬
‫אני מבין שלא יצא לך להיות הרבה באזור הזה,‬
‫אבל השחורים כאן הם מזן אחר.‬
‫כאן חוקי לקרוא, להחזיק נשק.‬
‫אם תתחיל לשרוק שם את "דיקסי"‬
‫יירו בך ובחבר הקטן שלך.‬
‫איפה זה "שם"?‬
‫תשלח מברק לג'ורג'יה,‬
‫תראה לי את שטר המכר של הנערה,‬
‫ותקבל את הצו שלך.‬
‫כל הכבוד לך שהעדת היום.‬
‫בואי תיתני לי חיבוק.‬
‫קבלי את זה.‬
‫את בבית.‬
‫אימא שלך רק רוצה להשיא אותי, כדי שסמסון ייכנס לגור כאן.‬
‫שקט, ילדה. שקט עכשיו!‬
‫רבותיי ורבותיי,‬
‫אנחנו מכריזים בזאת על תחילת מסיבת קילוף התירס של ולנטיין.‬
‫כאן נמצאים המבוגרים.‬
‫כנראה שהיא מדברת אליך. היא מדברת אליך. לא אליי.‬
‫וכאן נמצאים הצעירים השחצנים.‬
‫כן!‬
‫הצעירים!‬
‫הפרס השנה הוא סט מקטרות יפות,‬
‫שנבחרו על ידי אדון ג'ון ולנטיין בעצמו‬
‫מאחד הסוחרים הטובים בשיקגו.‬
‫נתראה אחר כך.‬
‫תזכרו,‬
‫אם מישהו מכם מוצא קלח אדום בין הגבעולים,‬
‫מחכה לו פינוק מיוחד.‬
‫בסדר. היכון...‬
‫הכן...‬
‫קדימה!‬
‫תתחילו עכשיו!‬
‫קדימה, זוזו!‬
‫מצאתי!‬
‫קדימה!‬
‫מה את עושה? הבנתי.‬
‫קדימה! קדימה! קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫מה זה?‬
‫ניצחתי!‬
‫- פנו דרך! - אין עוד.‬
‫אין עוד.‬
‫רק רגע! חכו!‬
‫קדימה. להזדרז!‬
‫נכון! נכון! נכון!‬
‫צעירים, אתם צעירים מדי.‬
‫- די. - מה דעתך, סמסון?‬
‫ננצח בפעם הבאה.‬
‫אמרתי לרויאל ללכת הביתה, אבל הוא לא הקשיב לי.‬
‫זה רק השנה. זה רק השנה.‬
‫נשיקת ניצחון.‬
‫רוצה ללכת איתי לטייל?‬
‫את לא צריכה את זה.‬
‫אני שומעת את לבך, רויאל.‬
‫מההתחלה, תמיד שמעתי.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫את אישה טובה, מיס קורה.‬
‫אני בטוחה שאמך גאה בך.‬
‫תשמרו על עצמכם, שמעתם?‬
‫חייתי כמעט כל חיי במחתרת.‬
‫כאן למעלה אין ממה לפחד.‬
‫תשמרו על עצמכם.‬
‫גם את, מיס קורה. גם את.‬
‫תתחיל ללכת.‬
‫- מברק. - מה אמרת, ילד?‬
‫מברק, אדוני.‬
‫בוודאי, אדוני הצעיר.‬
‫זה יום המזל שלי.‬
‫אתה לא כמו כל השאר, נכון?‬
‫אני לא מיוחד כל כך.‬
‫יש חווה שלמה של אנשים כמוני.‬
‫האנשים אכן מדברים על החווה שלך. כלומר, על היין שלך.‬
‫אי אפשר להתכחש לאיכות היין הזה.‬
‫אבל הם מדברים גם על עבריינים נמלטים,‬
‫עבדים שברחו וגרוע מזה.‬
‫וגרוע מזה?‬
‫אני יודע מה ייתכן ששמעתם,‬
‫אבל ולנטיין היא מקום מכובד יותר מכפי שאתם חושבים.‬
‫אחרת איך קבוצה של שחורים רוכשת אדמה, חורשת אותה,‬
‫מעבדת אותה עד יכולת קיום עצמי, יותר מזה, עד עשיית רווח,‬
‫בלי טיהור פנימי?‬
‫הגברים והנשים שעליהם אתם מדברים‬
‫היו בינינו, כן, אבל הם כבר לא שם.‬
‫אנחנו רוצים רק שחורים טובים בוולנטיין.‬
‫זה טוב ויפה,‬
‫אבל בוא נדבר גלויות על העסקה הזאת.‬
‫כן, קדימה.‬
‫אנחנו מוכנים להציע אחוז נכבד מכל העסקות.‬
‫כדי שהעסקה תתבצע‬
‫אנחנו צריכים לראות את תפעול החווה.‬
‫העסקה לא תסתמך בלעדית על ההבטחות שלך ושל פייטון.‬
‫- אז בואו לראות אותה. - מה אמרת?‬
‫שיבואו למתחם.‬
‫אתם צריכים לראות כמה רהוטים ודמוקרטיים יכולים השחורים להיות.‬
‫אנחנו מנהלים דיון ומצביעים על הדבר הזה.‬
‫אולי תבואו ותחזו בזה?‬
‫אתם מצביעים?‬
‫כן.‬
‫אם אתם תעשו את העסקה או לא?‬
‫כן, בהחלט.‬
‫אמי נהגה לומר לי,‬
‫"ראש קשה גורם לישבן רך."‬
‫היית צריך לתת להם לנצח קצת.‬
‫עדיף לא להתרברב‬
‫שאתה טוב כמו הלבנים‬
‫בכל הזדמנות.‬
‫אבל זה נכון, פייטון.‬
‫אבל זה נכון.‬
‫לכי מכאן, אישה זקנה.‬
‫את נראית כאילו היית כאן כל השבוע.‬
‫אין לי מה להגיד יותר.‬
‫מילה שלי היא חיי.‬
‫אינני יכול לדבר בשם האחרים, אבל אני אצביע בעדך.‬
‫אתה לא זה שמדאיג אותי.‬
‫באמת?‬
‫כן. נחמד להיות כאן, אבל אני עדיין רק שפחה נמלטת מג'ורג'יה.‬
‫אבל תביני, את כבר לא ברנדל, את זוכרת?‬
‫את חופשייה.‬
‫איך?‬
‫אין דרך להוכיח את זה.‬
‫האיש איבד את אימא שלי‬
‫ואז אותי.‬
‫אין סיכוי שהוא ייוותר ולא יחפש אותי.‬
‫את נעדרת מספיק זמן, מספיק רחוק.‬
‫אין סיכוי שמישהו מג'ורג'יה יבוא לפגוע בך.‬
‫לא כל עוד אני כאן.‬
‫אדמה היא רכוש.‬
‫כלים הם רכוש.‬
‫אני עדיין רכוש,‬
‫אפילו באינדיאנה.‬
‫זה כתוב כאן.‬
‫אולי זה נכון,‬
‫אבל החווה מרוויחה מספיק כסף‬
‫כדי לפדות את כל האנשים באחוזת המטעים ההיא ויותר מזה.‬
‫בקרוב ארכב לשם ואסדר את הניירת שלך בעצמי.‬
‫למה לא כולכם עושים את זה?‬
‫לא עושים מה?‬
‫למה אתם לא הולכים ופודים את כל הכושים‬
‫שלא יכולים להימלט מהשלשלאות?‬
‫אינני יודע.‬
‫אולי זה עוד לא הזמן.‬
‫שום דבר לא נמשך לנצח, בטח לא לשחורים.‬
‫אולי אנחנו רק... נאחזים במה שאנחנו יכולים להיאחז בו.‬
‫מגנים על אנשינו וגדלים.‬
‫אז מינגו צודק בקשר אליי.‬
‫אינני אחת מכם.‬
‫אז למה להיאחז בי?‬
‫כשתהיה הצבעה,‬
‫לא חשוב מה תהיה התוצאה, אכבד אותה.‬
‫זה לא יגיע לזה, אני מבטיח.‬
‫לא. אל תבטיח לי כלום.‬
‫כולם אומרים לי כמה אני מיוחדת.‬
‫מה התועלת במסילה אם רק אנשים מיוחדים יכולים לנסוע עליה?‬
‫מה התועלת בחווה מלאה בחופש אם רק אנשים מיוחדים יכולים לעבד אותה?‬
‫- אדוני... - תבדוק שוב!‬
‫בדקתי כמה פעמים. אל תתרגז. אפשר לדבר על זה.‬
‫- אני כאן יותר משבוע. - כן, אדוני.‬
‫יכולתי כבר לרכוב לג'ורג'יה וחזרה בזמן הזה...‬
‫אדוני, אינני יכול לעשות דבר.‬
‫במקום לסמוך על המברק הזוחל שלך.‬
‫הסבלנות שלי אוזלת, אדוני!‬
‫לא אני גורם לה לאזול.‬
‫זה רעיון מצוין שהוא ימכור לי את זה.‬
‫בוס! תראה!‬
‫כבוד השופט.‬
‫אני צריך... את הצו הזה.‬
‫בתור משרת של הממשלה האמריקנית, אני זכאי לצו הזה.‬
‫- באמת? - כן, אדוני. כן, אדוני.‬
‫אז אתה השריף ומי זה? הסגן שלך?‬
‫כבוד השופט! אם יתגלה‬
‫שעבריינית נמלטת שאני מחפש מסתתרת בעיר שלך,‬
‫- אני במקומך הייתי דואג למשרתך! - מספיק עם המהומה הזאת!‬
‫אתה מגיע לכאן עם מסמכים מקושקשים ביד‬
‫ועם העוזר הכושי הקטן שלך‬
‫וחושב שתוכל לרמות את העיר הזאת כמו מונטזומה?‬
‫לא, אדוני.‬
‫לא כאן.‬
‫בוא.‬
‫העיניים שלך יתעוורו אם תמשיך ככה.‬
‫לא יכולתי לישון.‬
‫כן.‬
‫גם אני.‬
‫אל תדאג, אחי, לא הסתכלתי.‬
‫אני מניח שזה לא שונה מאוד.‬
‫יש דבר אחד שאני יודע עלינו,‬
‫אנחנו שני צדדים של אותו מטבע.‬
‫זה העניין.‬
‫איננו זהים.‬
‫אנשים מסתכלים עליך‬
‫ולא מאמינים שהיית כבול פעם בשלשלאות.‬
‫אבל כשהם מסתכלים עליי...‬
‫הם מסתכלים עליי ומסרבים להאמין שאוכל להיות חופשי.‬
‫הם שונאים אותי.‬
‫אחי, אז למה אתה רוצה לעשות איתם עסקים?‬
‫למה לא להתרחק מהחיוורים האלה, מכל זה?‬
‫יש הרבה אדמה בחוץ, כפי שאתה יודע.‬
‫יש שם יותר אדמה ממה שאפשר לחלום עליו.‬
‫כן, אבל למי?‬
‫חלומות למי?‬
‫למי?‬
‫אל תספר לי על חלומות ארורים.‬
‫ילדים, בואו.‬
‫תחזרו.‬
‫הציווי האמריקני כ...‬
‫כמרומם...‬
‫תכתוב את זה. הציווי האמריקני הוא משואה...‬
‫כן, משואה נפלאה‬
‫כמורה דרך ל...‬
‫מה?‬
‫כן?‬
‫אני חושב שאוכל לעזור לך.‬
‫סגור את הדלת.‬
‫כידוע לכם...‬
‫לג'ון ולי לא נולדו ילדים.‬
‫זה לא נועד לקרות.‬
‫אולי קללת המיזוג שלנו היא סיום הזרע,‬
‫וג'ון ואני זוכרים היטב,‬
‫אישה הגיעה אלינו באמצע החורף הקשה,‬
‫חולה ונואשת,‬
‫ולא הכנסנו אותה כי חשבנו שלא נוכל להצילה.‬
‫ומאחר שהיינו כאן‬
‫שני שחורים ללא כל הגנה,‬
‫הסיכון היה גדול מדי.‬
‫וכשאני מסתכלת על החדר הזה,‬
‫אני רואה את פניה של האישה הזאת בכל אחד מכם.‬
‫הילדים שלא יכולנו ללדת התגלו בכם.‬
‫וכמו כל הילדים, עבודת המשפחה הזאת היא הירושה שלכם.‬
‫לנו אין כל רכוש.‬
‫ולנטיין שלכם.‬
‫היום יש לנו הרבה נושאים לדיון.‬
‫נשמע מבעלי האהוב ומאחינו המכובד מינגו,‬
‫ואחר כך נצביע על גורל החווה שלנו.‬
‫כולל גורלה של אחותנו האהובה, קורה.‬
‫נולדתי לעבדות‬
‫ופדיתי את עצמי.‬
‫בעזרת עבודה קשה פדיתי את עצמי...‬
‫פדיתי את משפחתי, בזה אחר זה,‬
‫משכורת יומית בכל פעם.‬
‫כאן בוולנטיין השגנו את הבלתי אפשרי,‬
‫אבל לא לכולם יש אופי כמו שלנו.‬
‫לא כולנו נצליח.‬
‫אני מצטער, אבל זאת האמת.‬
‫חלק מאיתנו במצב גרוע מדי.‬
‫העבדות עיוותה את מוחם.‬
‫ראיתם את האנשים האבודים האלה באחוזות המטעים,‬
‫ברחובות העיירות והערים,‬
‫אלה שלא מצליחים ולא מסוגלים לכבד את עצמם.‬
‫וראיתם אותם כאן,‬
‫מקבלים את מתנת המקום הזה,‬
‫אך לא מסוגלים להשתלב.‬
‫מאוחר מדי עבורם.‬
‫ולסכן למענם את מה שבנינו כאן‬
‫זה לא חכם ולא הכרחי.‬
‫האח מינגו העלה כמה טיעונים טובים.‬
‫איננו יכולים להציל את כולם. לא.‬
‫אבל...‬
‫זאת לא סיבה להפסיק לנסות.‬
‫נכון!‬
‫לפעמים אשליה יעילה‬
‫טובה יותר מאמת חסרת תועלת.‬
‫הנה אשליה אחת בשבילכם.‬
‫שנוכל לחמוק מהעבדות.‬
‫שנוכל לפדות את עצמנו מפורענותה.‬
‫אי אפשר לחמוק מהעבדות.‬
‫צלקותיה לא ייעלמו לעולם.‬
‫אפילו על עור כמו שלי,‬
‫היא תמיד תהיה איתנו.‬
‫כשראיתם את אימכם נמכרת,‬
‫את אביכם מוכה,‬
‫את אחותכם נאנסת על ידי בוס או אדון,‬
‫חשבתם פעם שתשבו כאן היום,‬
‫ללא שלשלאות, ללא העול,‬
‫בתוך משפחה חדשה?‬
‫כל מה שהכרתם‬
‫אמר לכם שהחופש הוא אשליה.‬
‫ובכל זאת אתם כאן.‬
‫ואגיד לכם עוד משהו.‬
‫חוות ולנטיין היא אשליה.‬
‫מי אמר לכם שלשחור מגיע מקום מפלט?‬
‫מי אמר לכם שיש לכם זכות כזאת?‬
‫כל רגע בחיי הסבל שלכם אמר לכם את ההפך.‬
‫לפי כל עובדה בהיסטוריה, הוא לא יכול להתקיים,‬
‫אז גם המקום הזה מוכרח להיות אשליה!‬
‫ובכל זאת, הנה אנחנו.‬
‫יש מציאות...‬
‫- כן! - הנה אנחנו!‬
‫יש מציאות שאנחנו צריכים להתמודד איתה.‬
‫הלבנים לא ישתנו בן לילה.‬
‫הם לא יכניסו אותנו לתוך בתיהם ובתי העסק שלהם‬
‫בלי מוט ואבן‬
‫כל עוד השמים כחולים והגיהינום חם.‬
‫אבל זה העניין.‬
‫איננו צריכים את זה.‬
‫איננו צריכים את זה,‬
‫כי למוצר שאנחנו מייצרים כאן‬
‫יש ערך וכוח!‬
‫ללבן יש מאה דולר‬
‫על כל פני שיש לשחור במדינה הזאת.‬
‫אם נמכור להם ונחלוק את פירות היוזמה שלנו,‬
‫העסק שיש לנו כאן בלתי מוגבל.‬
‫הסתרת בורחים...‬
‫אנשים שמבוקשים על רצח, פושעים!‬
‫אתם חושבים שהלבנים שחיים לא רחוק מכאן‬
‫יסבלו את עזות המצח שלנו לנצח?‬
‫אחים ואחיות, בבקשה.‬
‫אני זימנתי את האדונים האלה.‬
‫הזמנתי אותם לכאן כדי שיהיו עדים‬
‫לדרכים ולחשיבה של השחורים המכובדים בחווה הזאת.‬
‫בסדר, תנו להם להישאר.‬
‫תנו להם להישאר. שבו בבקשה. קדימה, שבו.‬
‫תנו להם להישאר.‬
‫הם צריכים לעמוד מאחור,‬
‫אבל שיישארו.‬
‫אין דבר שאומר לכם‬
‫ולא הייתי אומר להם.‬
‫כפי שאמרתי, גם אמריקה היא אשליה,‬
‫הגדולה מכולן.‬
‫הגזע הלבן מאמין, מאמין בכל לבו,‬
‫שזכותו לקחת את האדמה,‬
‫להרוג אינדיאנים, לחרחר מלחמה,‬
‫לשעבד את אחיהם!‬
‫האומה הזאת לא הייתה צריכה להתקיים אם היה צדק בעולם,‬
‫כי יסודותיה הם רצח, גנבה ואכזריות.‬
‫היא לא הייתה קיימת.‬
‫אבל הנה אנחנו!‬
‫חוות ולנטיין...‬
‫חוות ולנטיין עושה צעדים נפלאים אל העתיד.‬
‫בנינו קהילה,‬
‫מוצר שהלבנים מבינים שלא יוכלו לחיות בלעדיו.‬
‫כשאנחנו ממשיכים להוכיח שהשחורים משגשגים ונבונים,‬
‫אנחנו נכנסים לחברה האמריקנית כחבר יצרני עם כל הזכויות.‬
‫אחים ואחיות, זה אמיתי.‬
‫זה אמיתי!‬
‫וזה קורה כאן ועכשיו.‬
‫למה לסכן את זה?‬
‫במקום לנטוש את כל מה שבנינו,‬
‫אנחנו רק צריכים להאט,‬
‫להגיע להסכם עם שכנינו,‬
‫ויותר מכול, להפסיק מעשים שגורמים להם לזעם.‬
‫כאן בוולנטיין בנינו משהו מדהים.‬
‫זה דבר יקר‬
‫וצריך להגן עליו,‬
‫לטפח אותו,‬
‫אחרת הוא יקמול.‬
‫כמו... כמו ורד בקרה פתאומית ו...‬
‫עכשיו...‬
‫אל תמהר, אחי.‬
‫אל תבינו לא נכון, משפחה.‬
‫אני לובש את החליפה המכובדת הזאת כל יום,‬
‫אבל אין זה מעיד שהצלקות על גבי ייעלמו.‬
‫אני מרגיש אותן בכל פעם שאתם מביטים בפניי,‬
‫בכל פעם שאני מסתכל בפניה של אשתי,‬
‫של ילדיי.‬
‫בכל פעם שאני חש את האחווה‬
‫שרק הצבעוניים על פני האדמה מכירים ומבינים.‬
‫דעו לכם שכשאנחנו מדברים‬
‫על עתידו של המקום הנפלא הזה‬
‫שנבנה מאהבה שחורה, רוח ומידה טובה,‬
‫אני עושה את זה מאותה אהבה‬
‫ורוח,‬
‫ומתוך תשוקה נואשת...‬
‫לראות את המידה הטובה הזאת משגשגת.‬
‫אני אמור לענות לקריאתו של האח מינגו‬
‫להתקדמות הדרגתית,‬
‫לסגור את הדלתות בפני אלה שזקוקים לנו‬
‫ולפתוח אותן לאלה שגורמים להזדקקות הזאת,‬
‫לפתוח אותן ללבנים הבוזזים שם מאחור,‬
‫אבל לא אוכל לומר לכם לעשות את זה!‬
‫אינני יכול, כי הבחירה הזאת היא שלכם!‬
‫כי יש דבר אחד ששנינו יודעים שהוא נכון,‬
‫אי אפשר לבטל את הצבע שלנו.‬
‫הצבע שלנו לא ישתנה, לא יכול להשתנות ולא צריך להשתנות.‬
‫מפני שכולנו אפריקנים באמריקה.‬
‫משהו חדש בהיסטוריה של העולם,‬
‫בלי דוגמה למה שאנחנו או למה שנהיה,‬
‫אז צריך להסתפק בצבע.‬
‫צריך להסתפק בצבע שלנו, כי הוא הביא אותנו למקום הזה, לדיון הזה,‬
‫והוא ייקח אותנו לעתיד,‬
‫בין אם הוא יהיה כאן, באוקלהומה, בקליפורניה,‬
‫או במצרים או בסיירה לאון!‬
‫"דבר לא ניתן.‬
‫"את הכול הרווחנו."‬
‫החזיקו במה ששייך לכם.‬
‫אחי, אינני יודע למה בחרת לא לומר את המילים האלה,‬
‫כי אין ספק שהן האמת.‬
‫עכשיו...‬
‫החווה הזאת היא כלום.‬
‫אנחנו בנינו אותה, נכון?‬
‫ונוכל לבנות אותה שוב.‬
‫נבנה אותה מאה פעם אם לא תהיה לנו ברירה!‬
‫אבל אני מעדיף לבנות אותה שוב מאשר לתת אותה להם.‬
‫אני מעדיף לשרוף אותה עד אפר מאשר לתת אותה להם!‬
‫כי יש דבר אחד שאני יודע‬
‫על כל לבן שהכרתי אי פעם.‬
‫אם תיתן לו אצבע הוא ירצה את כל היד!‬
‫לא! לא!‬
‫תישארי כאן. תישארי איתי.‬
‫למה?‬
‫הוא אמר בעצמו,‬
‫"כפר שלם עם אנשים כמוהו."‬
‫זה יותר מדי.‬
‫כוון, אש!‬
‫תישארי כאן. תורידי את הראש.‬
‫אש!‬
‫ירייה לכל אדם ואז אבקת שריפה וחוטר,‬
‫נוכל להשתלט עליהם במהירות.‬
‫אני מוכן.‬
‫ג'ורג'ינה!‬
‫מה? מה קרה?‬
‫- הותקפנו. - מה?‬
‫לא.‬
‫קומי!‬
‫קחי אותי למסילה! מיד!‬
‫קחי אותי למסילה!‬
‫אלוהים...‬
‫בחיי...‬
‫לכאן הם הולכים.‬
‫הומר.‬
‫לחבר הקטן של קורה שם.‬
‫לך.‬
‫יש בך כעס.‬
‫כדאי שתמצאי דרך להיפטר ממנו.‬
‫אחרת הוא יאכל אותך.‬
‫זה הדלק הרע ביותר.‬
‫הרע ביותר.‬
‫בוס!‬
‫בוס! בוס! אני מגיע!‬
‫לא!‬
‫קורה.‬
‫- אני כאן. - קורה!‬
‫זה בסדר.‬
‫תחזיקי אותו בשבילי. תחזיקי אותו.‬
‫בסדר.‬
‫תעשי מה שאני עושה, בסדר?‬
‫לאט לאט.‬
‫בסדר. תני לי אותו.‬
‫קורה. קורה!‬
‫אני אמצא אותך.‬
‫קורה.‬
‫אני אמצא אותך.‬
‫בכל מקום שאליו תלכי.‬
‫אני אמצא אותך.‬
‫קורה!‬
‫איפה אתה?‬
‫- אני כאן. - לא.‬
‫הומר, אני רוצה להגיד משהו.‬
‫יש לי מילים.‬
‫- אתה מוכן? - כן, אדוני.‬
‫הציווי... לא.‬
‫הציווי האמריקני‬
‫הוא דבר נפלא.‬
‫משואה...‬
‫משואה זוהרת, שנולדה מצורך,‬
‫צורך ומידה טובה,‬
‫בין הפטיש לסדן.‬
‫כן.‬
‫כבוש ותבנה ותתרבת.‬
‫כן, רומם את הגזע הנחות יותר. אם לא תרומם, תשעבד.‬
‫אם לא תשעבד, תחסל, תשמיד.‬
‫גורלנו בהכתבה אלוהית.‬
‫הציווי האמריקני.‬
‫קדימה, לך! אתה מוכרח ללכת! לך!‬
‫לכולנו יש מקום,‬
‫לך ולי, לעבד וללוכד העבדים,‬
‫לאדון ולבוס הצבעוני.‬
‫כלומר, כל אחד, החל מהפוליטיקאים‬
‫ועד למהגרים החדשים שמציפים את הנמלים.‬
‫החלשים בשבטך‬
‫כבר הושמדו.‬
‫כלומר, הם מתו בספינות העבדים, הם מתים מהאבעבועות האירופאיות שלנו,‬
‫בשדות, כשהם קוטפים אינדיגו וכותנה.‬
‫שמעת את שמי כשהיית כושונת קטנה!‬
‫את...‬
‫עקרתי את העיניים הכחולות מראשו.‬
‫בוס? בוס? בוס, תתעורר!‬
‫בוס?‬
‫לא.‬
‫מחתרת המסילה‬
‫תרגום כתוביות: רונה ארבל‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬