KILENCEDIK FEJEZET
INDIANAI
TÉL
Cora?
Sokat hallottam rólad.
Ellis! Ellis!
Ó, egek! Miss Cora!
Annyira jó újra látni!
Ennyire örülsz, hogy látsz?
Nem, ne haragudj, Ellis, csak meglepett a dolog.
Mit keresel itt?
Nyugat felé tartunk. Én és Olivia.
Miután összeházasodtunk, úgy döntöttünk, legjobb lesz nyugaton.
A déli élet, a bujkálás, nem gyereknek való.
-Gyereknek? -Igen.
Sokan meséltek erről a helyről.
El se hinném, hogy igaz, ha nem a saját szememmel látnám.
Mint téged.
Pont rólad meséltem ezeknek a fickóknak.
Mr. Nemes is megmondhatja...
Jól vagy?
Igen.
Mondanom kell valamit.
Nem is tudom, hogy mondjam.
Amikor felébredtem aznap reggel...
Amikor felébredtem, és láttam, hogy elmentél,
valami megváltozott bennem.
Olyan dolgokat éreztem, amiket régóta nem.
Bocsánatot akarok kérni...
Bocsánatot akarok kérni, és remélem, most hagyni fogod.
Sajnálom, hogy szó nélkül elmentem.
Hogy nem mentem el hozzád, nem kopogtam be,
és mutattam meg, hogy hogy éreztem. Érted?
Nem volt helyes.
Azért mentem el, mert szégyelltem, hogy miattam szégyellted magad.
Erre én elfutottam, és egyedül hagytalak a szégyennel.
Nem volt helyes tőlem.
Nem volt helyes.
Meg kell valami tennem.
Vallomást kell tennem.
Üdv mindenkinek!
Köszönöm, hogy eljöttetek meghallgatni.
Biztosan sokan tudjátok már, hogy ki vagyok.
Elég régóta itt vagyok, mind ismertek engem.
Úgy gondoltam helyesnek,
mivel tudom, hogy itt akarok lenni,
és közétek akarok tartozni,
hogy elmondom a történetemet.
A teljes történetemet.
Körözött bűnöző vagyok.
Nem csupán egy szökevény.
Az is, igen, de van más is.
Egy ültetvényről szöktem meg,
lent Georgiában.
Én és két társam.
Én, a legjobb barátom...
És egy nagyon jó ember.
Egy disznóösvényt követett, amikor rajtunk ütöttek.
Azt hiszem, férfiak voltak.
Az egyikük megragadott,
mire én fejen ütöttem.
Majdnem biztos, hogy megöltem.
Ezért köröznek engem,
nem akartam itt lenni úgy, hogy ne tudjatok erről...
Ez őrület!
Ez egy körözött bűnöző!
-Mingo testvér, kérlek! -Körözött!
Nemcsak egy szökevény, hanem körözött bűnöző. Gyilkos!
Úgy csinálsz, mintha ő lenne itt az első körözött bűnöző.
Nem, de szerintem azoknak se volt több joguk itt lenni, mint neki.
Meg aztán azok itt voltak, és aztán elmentek!
És az biztos, hogy egyik se ölt meg fehér fiút.
Ha azt akarjátok, hogy elmenjek, nem csinálok gondot belőle.
Figyelembe véve, hogy honnan jöttem, az, hogy láttam, mit építettetek itt fel,
már több, mint amit valaha reméltem volna.
Ilyesmiről nem is álmodtam volna.
Hálás vagyok már azért is, hogy egyáltalán láthattam.
-Nem mész te sehová, már ez az otthonod! -Ki szerint?
Ezt nem te mondod meg, Nemes!
Ezt nem tudhatod.
Nem ő az első, aki megjelenik itt...
És nem ő lesz az utolsó sem.
Mingo testvér, mi mind ismerjük a történeted. Munkával, takarékoskodva
kivásároltad magad és a családod a rabszolgaságból,
de mi van azokkal, akik nem képesek erre?
Ne vitázzunk erről!
Cora testvérünk kiérdemelte.
Közénk tartozik.
Nem titok, hogy ennek a birtoknak a jövője a következő hetekben dől el.
Úgy gondolom, az a legjobb,
ha Cora testvérünkről nem határozunk addig.
TAKARMÁNY, BÉRISTÁLLÓ, CSALIK
SZOBÁK BÉRISTÁLLÓ
Homer!
Köszönöm.
Az ott szereplő tulajdon
Georgia államban van bejegyezve és nyilvántartva,
és jelenleg körözés alatt áll egy fiatal fehér fiú megöléséért,
akinek annyi volt a vétke,
hogy megpróbálta visszatartani a tulajdont, miután az megszökött.
Na és hol van ez a nyilvántartó okirat?
Nincs nálam.
Azonban...
a szavamat adom.
Én is a törvény embere vagyok,
és az igazságérzetéhez folyamodom, bíró úr,
hogy segítsen visszaszerezni ezt a tulajdont.
Engedély nélkül nem járhat sikerrel.
Lehet, hogy nem sok időt töltött ezen a környéken,
de az itteni négerek másfajták.
Joguk van olvasni. És fegyvert hordani.
Ha a Dixie-t fütyülve megy fel oda,
a füle közé lőnek magának meg a kis barátjának.
Hol van az a fent?
Küldjön egy telegramot Georgiába,
mutassa meg nekem a lány iratait,
és megadom az engedélyt.
Nagyon szép volt ma a vallomásod.
Gyere ide, és ölelj meg!
Már igazán elfogadhatnád.
Hogy itt van az otthonod.
A mamád csak azért próbál feleségül adni engem, hogy Sámson hamar beköltözhessen.
Csend, te! Hallgass csak el!
Jól van, urak és urak!
Ezennel megkezdjük az idei valentine-i kukoricafosztást!
Ez itt az idősek csapata.
Biztos rátok gondol. Rátok értette, nem rám.
Ezek itt pedig a zöldfülűek!
Igen!
A fiatalok!
Az idei nyeremény egy gyönyörű pipagyűjtemény,
amit maga Mr. John Valentine állított össze
Chicago egyik legjobb árusítójától.
Később találkozunk!
Ne feledjétek,
ha valamelyik férfi piros csövet talál,
egy nagyon különleges nyeremény vár rá!
Jól van. Vigyázz...
Kész...
Rajta, mindenki!
Gyerünk!
Gyerünk, hajrá!
Ezt nézd!
Ez az, gyerünk!
Hajrá!
Mit csináltok? Jaj, látom!
Gyerünk!
Gyerünk már!
Mi ez?
Hé, én nyertem!
-Félre az útból! -Nincs több.
Nincs több.
Várjunk csak! Várj!
Én mondtam, hogy siess!
Ez az!
Fiatalok! Túl fiatalok!
-Jól van, na! -Hogy tetszik, Sámson?
Legközelebb mi nyerünk!
Mondtam Nemesnek, hogy menjen haza, de nem hallgatott rám.
Most az egyszer! Jövőre más lesz!
Győzelmi csók.
Sétálnál velem?
Ez nem fog kelleni.
Hallom a szívedet, Nemes.
Mindig is hallottam, az első pillanattól kezdve.
Szeretlek.
Te egy csodás nő vagy, Miss Cora.
Biztos, hogy a mamád nagyon büszke lenne rád.
Aztán vigyázzatok magatokra, jó?
Majd' egész életem a föld alatt töltöttem.
Nincs sok felette, amitől félnem kellene.
Vigyázzatok magatokra!
Te is, Miss Cora! Te is.
Na, indulás!
-Telegram. -Hogy mondtad, fiú?
Telegram, uram.
Természetesen, fiatalúr.
Azt hiszem, szerencsés napom van.
Maga nem olyan, mint a többi, ugye?
Nem vagyok túl különleges.
Egy egész birtoknyi ilyen ember van.
Tudja, az emberek gyakran beszélnek a birtokukról. Különösen a borukról.
Ennek a bornak a minősége tagadhatatlan.
De beszélnek szökevényekről is,
szökött rabszolgákról és rosszabbakról.
Rosszabbakról?
Tudom, mit hallhatott,
de Valentine több, mint amit hisznek.
Hogyan lenne képes egy csoport néger gondozni a földet,
fenntartani magát belőle, mi több, felvirágoztatni azt,
ha nem tartaná tisztán magát?
Akikről beszélt,
voltak olyanok köztünk, igen, de már nincsenek.
Valentine csak a jó négerek otthona.
Ez mind szép és jó,
de most már beszéljünk konkrétan a megállapodásunkról!
Jó, beszéljünk!
Kész vagyunk jelentős engedményt nyújtani minden egyes tranzakcióra.
Ahhoz, hogy nyélbe üthessük a megállapodást,
jobban bele kell látnunk a birtok működésébe.
Nem elég a maga és Peyton szava.
-Akkor nézzék meg! -Tessék?
Jöjjenek csak el a birtokra!
Nézzék meg, milyen ékesszólóak és demokratikusak tudnak lenni a feketék!
Vitát szervezünk, majd szavazunk is erről a témáról.
Miért is ne legyenek ott, hogy lássák?
Maguk szavaznak?
Igen.
Arról, hogy elfogadják-e ezt a megállapodást?
Igen, így van.
A mamám mindig azt mondta,
“Hegyes szarvú ökörnek letörik a szarvát.”
Hagynia kellett volna győzni kicsit őket.
Nem ártana, ha nem parádézna folyton azzal,
hogy maga van olyan jó, mint a fehérek,
minden adandó alkalommal.
De ez az igazság, Peyton.
Ez az igazság.
Kifelé, öreg!
Úgy festesz, mint aki egész héten itt volt.
Nincs több mondandóm.
Az életem a kezetekben van.
A többiek nevében nem beszélhetek, de az én szavazatom a tiéd.
Nem a tiéd miatt aggódok.
Tényleg?
Igen. Jó itt lenni, de mégiscsak egy georgiai szökevény vagyok.
De hát már nem a Randall-ültetvényen vagy!
Szabad vagy.
Hogyhogy?
Nem tudom bizonyítani.
Az ember elvesztette a mamámat,
aztán engem is.
Biztos, hogy soha nem adja fel, hogy megtaláljon.
Már elég régóta menekülsz, elég messze.
Biztos, hogy Georgiából már nem ér baj.
Addig nem, míg én itt vagyok.
A föld tulajdon.
Az eszközök is tulajdonok.
Én is tulajdon vagyok,
még Indianában is.
Itt jól tudom.
Az lehet, hogy igaz,
de ez a birtok elég pénzt hoz,
hogy kivásárolja az összes négert azon az ültetvényen, és még többet is.
Csak le kéne lovagolnom, hogy kiállíttassam a papírjaidat.
Akkor mire vártok?
Hogyhogy mire várunk?
Miért nem mentek, és vásároljátok ki az összes niggert,
aki nem tud megszökni?
Nem tudom.
Talán még nincs itt az ideje, érted?
Semmi sem tart örökké, különösen a feketéknek nem.
Talán csak... Ragaszkodunk, amihez ragaszkodni tudunk.
Megvédjük, amink van, és próbáljuk gyarapítani is.
Azt hiszem, akkor Mingónak igaza van velem kapcsolatban.
Én nem tartozom közétek.
Szóval minek ragaszkodni hozzám?
Ha megvan a szavazás,
bármi is az eredménye, tiszteletben tartom.
Nem lesz szükség rá, ezt megígérem.
Nem. Ne ígérj nekem semmit!
Mindenki folyton azt mondja, milyen különleges vagyok.
Mire jó a vasút, ha csak különlegesek utazhatnak rajta?
Mire jó egy szabadsággal teli birtok, ha csak különlegesek dolgozhatnak ott?
-Uram... -Nézze meg újra!
Már többször megnéztem. Ne veszítse el a fejét, beszéljük meg!
-Már több mint egy hete itt vagyok. -Igen, uram.
Ezalatt ellovagoltam volna Georgiába, és már vissza is értem volna...
Uram, én semmit nem tehetek.
...ahelyett, hogy a csigatelegramban bízom!
Nagyon fogy a türelmem, uram!
Nem az én hibámból.
Szerintem jól járna, ha eladná nekem.
Főnök! Nézze!
Bíró úr!
Kell... Kell nekem az az engedély.
Az amerikai kormány szolgálatában állok, ezért jár nekem az az engedély.
-Tényleg? -Igen, uram.
Szóval maga a seriff, az pedig ki? A helyettese?
Bíró úr! Ha kiderül,
hogy a szökevény, aki keresek, a maga városában bujkál,
-jó oka lesz féltenie a pozícióját! -Elég ebből!
Idejön a kézzel firkált papírjaival,
meg a kis nigger segítőjével,
és azt hiszi, mindenki leborul maga előtt?
Nem, uram.
Itt nem.
Gyerünk!
Tönkremegy a szemed, ha így folytatod.
Nem tudtam aludni.
Értem.
Én sem.
Ne aggódj, testvér, nem leskelődtem.
Nem hiszem, hogy nagyon más.
Egyet tudok kettőnkről:
ugyanannak az érmének a két oldala vagyunk.
Pont ez a lényeg.
Nem vagyunk ugyanazok.
Ha valaki rád néz,
sose hinné el, hogy valaha láncra voltál verve.
De úgy néznek rám...
Úgy néznek rám, hogy képtelenek elhinni, hogy valaha is szabad lehetnék.
Gyűlölködve gondolnak rám.
Testvér, akkor miért akarsz üzletet kötni velük?
Miért ne hagyjuk a fehéreket, miért ne kerüljük messzire őket?
Sok szabad föld van még, ezt mindketten tudjuk.
Több, mint amennyiről egy ember álmodhat.
Igen, de kinek?
És ki álmodhat?
Kicsoda?
Nekem te ne beszélj istenverte álmokról!
Jól van, gyerekek, gyertek!
Gyertek vissza!
Amerika parancsa, mint egy...
egy emelkedett...
Írd le! Amerika parancsa egy csodás...
Igen, egy csodás világítótorony,
amely irányítja a...
Mi az?
Igen?
Azt hiszem, segíthetek magának.
Csukja be az ajtót!
Mint mindannyian tudjátok...
Johnnak és nekem nem született gyermekünk.
Így hozta a sors.
Talán meg van átkozva az egyesülésünk, és ezért terméketlen a mag.
De van egy dolog, amire Johnnal mindketten nagyon tisztán emlékszünk.
Egy csúnya télen bekopogott hozzánk egy asszony,
betegen, kétségbeesve,
de nem fogadtuk be a házunkba, mert úgy éreztük, nem tudjuk megmenteni.
Akkor úgy gondoltuk,
hogy mivel nekünk elég bajunk a bőrünk színe,
túl nagy kockázat lenne.
És amikor körbenézek ebben a szobában,
annak a nőnek az arcát látom mindegyikőtökben.
A gyermekeink, akik nem tudtak megfoganni, a ti képetekben jelentek meg.
És mint a gyerekek, ennek a családnak a munkája a ti örökségetek.
Nekünk nincs tulajdonunk.
Valentine a tiétek.
Ma sok dolgunk van.
Meghallgatjuk szeretett férjemet és nagyra becsült testvérünket, Mingót.
Utána pedig szavazással döntünk a birtokunk sorsáról.
Valamint szeretett testvérünk, Cora sorsáról is.
Én rabszolgaságba születtem,
és aztán kivásároltam magam.
Becsületes munkával kivásároltam magam...
és a családomat is, egyesével,
minden nap fizetségét félretéve.
Itt, Valentine-ban elértük a lehetetlent.
De nem mindenki bír olyan jellemmel, mint mi.
Nem járunk mindannyian sikerrel.
Sajnálom, de ez az igazság.
Van, akiben a kár helyrehozhatatlan.
A rabszolgasor eltorzította az elméjüket.
Ti is látjátok ezeket az elveszett lelkeket az ültetvényen,
és a városok utcáin.
Azokat, akik nem hajlandóak és nem képesek tisztelni magukat.
És látjátok őket itt is,
ahol megkapják ennek a helynek az ajándékát,
mégis képtelenek beilleszkedni.
Mert túl késő a számukra.
Kockára tenni a kedvükért, amit mi itt felépítettünk,
badarság és szükségtelen.
Mingo testvérnek több jó meglátása van.
Nem menthetünk meg mindenkit. Nem.
De...
attól még megpróbálhatjuk.
Így van!
Néha egy hasznos tévhit
jobb, mint egy haszontalan igazság.
Mondok is egy tévhitet.
Azt, hogy meg tudunk szabadulni a rabszolgaságtól.
Hogy ki tudjuk vásárolni magunkat ebből a borzalomból.
Nem tudunk megszabadulni a rabszolgaságtól.
A sebhelyei sosem múlnak el.
Még az olyan bőrön is, mint az enyém,
mindig velünk lesznek.
Amikor láttátok, ahogy eladják az anyátokat,
megverik az apátokat,
a húgotokat pedig megerőszakolja egy felügyelő vagy a gazda,
gondoltátok volna, hogy egyszer itt fogtok ülni,
láncok és járom nélkül,
egy új család tagjaként?
Minden, amit tudtatok,
azt igazolta, hogy a szabadság csak káprázat.
Mégis itt vagytok.
És mondok én még valamit.
A Valentine-birtok is egy tévhit.
Ki mondta, hogy a néger megérdemel egy menedékhelyet?
Ki mondta, hogy joga van hozzá?
A gyötrelmes életetek minden egyes perce az ellenkezőjét mondta.
A történelem tényei alapján lehetetlen,
ezért ennek a helynek is csupán tévhitnek kell lennie.
És mégis itt vagyunk.
Ott van a valóság...
Igen!
Ott van a valóság, amivel szembe kell néznünk.
A fehérek nem képesek egy nap alatt megváltozni.
Nem fognak szívesen látni minket a házaikban és boltjaikban,
csak husánggal és korbáccsal,
amíg az ég kék, és a pokol forró!
De tudjátok, pont az a lényeg:
nem is baj, hogy ilyenek!
Nem is baj, hogy ilyenek,
mert a termék, amit itt készítünk,
értékkel és hatalommal bír!
A feketék minden egyes pennyjére
száz dollár jut a fehéreknek ebben az országban.
Ha eladunk nekik, és megosztjuk a vállalkozásunk gyümölcsét,
akkor az itteni üzletnek nem lesz felső határa!
De szökevényeket rejtegetni...
meg gyilkosságért körözött bűnözőket!
Szerintetek a pár mérföldre innen lévő fehérek
örökké elviselik majd a pimaszságunkat?
Nyugalom, testvérek!
Én hívtam ide ezeket az úriembereket.
Én kértem meg őket, hogy legyenek tanúi annak,
hogy ennek a birtoknak a civilizált négerei hogy viselkednek és érvelnek.
Jól van. Hadd maradjanak!
Hadd maradjanak! Üljetek le! Gyerünk, üljetek le!
Hadd maradjanak!
Maradjanak állva ott hátul,
de hadd maradjanak!
Nem mondok én olyat nektek,
amit nekik ne mondanék!
Mint mondtam, Amerika is tévhitre épül,
mégpedig a legnagyobbra.
A fehérek teljes szívükből úgy hiszik,
hogy joguk van elvenni másoktól a földet.
Az indiánok megölésével, háborúzással,
a testvéreik szolgasorba taszításával!
Ha lenne igazság a földön, ennek a nemzetnek nem szabadna léteznie,
mert gyilkosságra, rablásra és kegyetlenkedésre épült.
Nem szabadna léteznie.
Mégis létezik!
A Valentine-birtok...
A Valentine-birtok dicső, jövőbe mutató lépéseket tesz.
Létrehoztunk egy közösséget,
és egy olyan terméket, ami a fehérek számára nélkülözhetetlen.
Azzal, hogy tovább bizonyítjuk a négerek szorgalmát és értelmét,
hasznos, teljes jogú tagokként lépünk be az amerikai társadalomba.
Testvéreim, ez a valóság!
Valóság!
És itt és most történik.
Miért tennénk ezt kockára?
Ahelyett, hogy elhagynánk az eddigi eredményeinket,
most csak lassítanunk kell egy kicsit,
hogy megtaláljuk a hangot a szomszédainkkal,
és legfőképpen, hogy befejezzük az őket felbőszítő tevékenységeket.
Itt, a Valentine-birtokon bámulatos dolgot hoztunk létre.
Nagyon értékes dolgot.
Amit védeni kell,
és táplálni,
különben elhervad.
Mint egy rózsa a hirtelen fagytól, és...
Most...
Csak nyugodtan, testvér!
Ne értsetek félre, testvéreim!
Mindennap felveszem ezt a szép öltönyt.
De attól még a hátamon lévő sebek örökké megmaradnak.
Érzem minden egyes alkalommal, amikor a szemembe néztek,
minden alkalommal, amikor... a feleségem szemébe nézek,
a gyerekeimébe.
Minden alkalommal érzem az összetartozást,
amit csak a föld színes bőrű emberei ismerhetnek és érthetnek meg.
Ne legyenek kétségeitek,
hogy amikor ennek a csodás helynek a jövőjéről beszélek,
amit a feketék szeretete, szelleme és erényei építettek,
ugyanaz a szeretet,
szellem,
és tüzes szenvedély hajt...
hogy láthassam a sikerét.
Választ kéne adnom Mingo testvér kérésére,
hogy fokozatosan fejlődjünk,
hogy zárjuk be ajtóinkat a rászorulók előtt,
és nyissuk meg őket az ezért felelősek előtt,
nyissuk meg ajtóinkat a fosztogató fehérek előtt,
de én nem mondhatom meg, hogy így tegyetek!
Nem, mert a döntés a tiétek!
Mert az egyetlen dolog, amiről mindketten tudjuk, hogy igaz,
hogy a bőrszínünktől nem szabadulhatunk.
Nem szabadulhatunk a színünktől, de nem is akarunk!
Mert mi afrikaiak vagyunk Amerikában.
Teljesen újak a világ történetében,
nincs példa, hogy mik vagyunk, vagy mik lehetünk,
ezért ragaszkodnunk kell a színünkhöz!
Ragaszkodni kell hozzá, mert az hozott ide minket, erre a megbeszélésre,
és az fog a jövőbe vinni minket,
talán itt, talán Oklahomában vagy Kaliforniában,
de akár az is lehet, hogy Egyiptomban vagy Sierra Leonéban!
“Semmit sem kaptunk.”
“Mindenért megdolgoztunk.”
Ragaszkodjatok ahhoz, ami a tiétek.
Testvér, nem tudom, miért nem mondtad ki ezeket a szavakat,
mert... az biztos, hogy igazak.
Na már most...
ez a birtok semmi.
Mi építettük fel, nem?
Megépíthetjük újra,
akár százszor is, ha kell!
És én inkább megépítem újra, minthogy nekik adjam!
Inkább porig égetem, minthogy nekik adjam!
Mert ha van valami,
amit biztosan megtanultam a fehérekről,
akkor az az, hogy egy kis darabbal sosem elégednek meg!
Ne!
Maradj itt! Maradj velem!
Miért?
Ő maga mondta.
“Egy egész birtoknyi ilyen ember.”
És ez túl sok.
Cél, tűz!
Maradj itt! Tartsd lent a fejed!
Tűz!
Mindegyik lő egyet, aztán sokáig újratölt.
Lerohanhatjuk őket.
Kész vagyok.
Georgina!
Mi az? Mi történt?
-Megtámadtak minket. -Mi...
Ne!
Kelj fel!
Vigyél el a vasúthoz, most!
Vigyél el a vasúthoz!
Úristen!
Istenem!
Hát ide mennek!
Ide mennek!
Homer!
Cora kis barátjának.
Gyerünk!
Tombol a düh benned.
Jobb, ha kiengeded valahogy.
Különben élve felemészt.
A düh a legrosszabb hajcsár.
A legrosszabb.
Főnök!
Főnök! Jövök!
Ne!
Cora!
-Itt vagyok. -Cora!
Semmi baj.
Jól van. Fogd ezt meg! Fogd!
Jól van.
Pont úgy csináld, ahogy én, jó?
Csak lassan!
Jól van. Add ide!
Cora! Cora!
Megtalállak.
Cora!
Megtalállak.
Bárhová is mész.
Megtalállak.
Cora!
Hol vagy?
-Itt vagyok. -Ne!
Homer, fiam... Valamit mondani akarok.
Jegyezd le!
-Kész vagy? -Igen, uram.
A parancs... Nem.
Amerika parancsa
csodálatos dolog.
Egy világítótorony...
Egy ragyogó világítótorony,
melyet szükség és erény szült,
a kalapács és az üllő között.
Igen.
Hódíts, építs és civilizálj!
Igen, karold fel az alantas fajokat! Ha nem, igázd le őket!
Vagy irtsd ki őket, töröld el őket!
Ez az Isten által adott feladatunk.
Amerika parancsa.
Gyerünk! Menned kell! Menj!
Mindannyiunknak megvan a helye,
neked és nekem, a rabszolgának és a rabszolgavadásznak,
a gazdának és a fekete felügyelőnek.
Mindenkinek, fent a politikusoktól
egészen a kikötőkbe újonnan érkező tömegekig.
A fajtád leggyengébbjei
eltűnnek, mint a gyomok.
Meghalnak a rabszolgahajókon, az európai himlőtől,
vagy a földeken, indigó- és gyapotszedés közben.
Már kis niggerként hallottad a nevem!
Te...
Kikaparták azokat a kék szemeit a fejéből.
Főnök? Főnök, ébredjen fel!
Főnök?
Ne!
A FÖLD ALATTI VASÚT
A feliratot fordította: Gömöri János
Kreatívfelelős Katie Racz