NIENDE KAPITTEL
INDIANA
VINTER
Cora?
Jeg har hørt mye om deg.
Ellis!
Å Gud! Frøken Cora!
Så flott å se deg igjen.
Så glad for å se meg, hva?
Nei, beklager, Ellis, jeg er bare overrasket.
Hva gjør dere her?
Dro vestover. Jeg og Olivia.
Etter at vi giftet oss, tenkte vi det var best å dra vestover.
Livet i sør, undergrunnen, det passer ikke for et barn.
-Et barn? -Ja.
Har alltid hørt om dette stedet.
Ville ikke trodd det fantes om jeg ikke så det med egne øyne.
Litt som deg.
Jeg sa det til disse karene.
Herr Royal kan fortelle...
Går det bra?
Ja.
Jeg har bare noe å si.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal si det.
Da jeg våknet den morgenen...
Da jeg våknet og fant ut at du hadde dratt...
Det gjorde noe med meg.
Fikk meg til å føle ting jeg ikke hadde følt på lang tid.
Jeg vil beklage for...
Jeg vil beklage, og jeg håper du lar meg denne gangen.
Jeg er lei for at jeg dro uten å si det.
For at jeg ikke kom og banket på døra di
og viste deg hva jeg følte da jeg dro. Forstår du?
Det var ikke riktig.
Jeg skammet meg for at jeg fikk deg til å skamme deg.
Men så rømte jeg og lot deg være igjen med skammen.
Det var ikke riktig av meg.
Det var ikke riktig.
Det er noe jeg må gjøre.
Jeg må vitne.
Hallo, alle sammen.
Takk for at dere ville komme i dag.
Mange av dere vet nok hvem jeg er nå.
Jeg har vært her så lenge at dere kjenner meg.
Jeg syntes det var riktig,
siden jeg vet at jeg ønsker å være her,
ønsker å være en del av dere,
at jeg forteller min historie.
Hele min historie.
Jeg er en etterlyst kvinne.
Jeg er ikke bare rømling.
Jeg er det, men jeg er mer enn det.
Jeg rømte fra en plantasje,
langt nedi Georgia.
Det var meg og to andre.
Det var meg og min beste venn...
Og en veldig bra mann.
Vi var på rømmen da noen menn angrep oss.
Jeg trodde iallfall at det var menn.
En av dem fikk tak i meg,
og jeg slo ham i hodet.
Jeg er nesten sikker på at jeg drepte ham.
Så jeg er en etterlyst kvinne,
og jeg ville ikke være her uten at dere visste hva det er...
Dette er galskap!
Hun flykter fra loven!
-Bror Mingo, vær så snill! -Hun er på flukt fra loven!
Ikke bare en rømling, men på flukt fra loven! En morder!
Som om det aldri har vært folk på flukt her før.
Ja, men de hadde ikke mer rett til å være her enn henne.
Og selv om de var her, så dro de!
Og de hadde ikke drept hvite gutter.
Hvis dere vil at jeg skal dra, er det greit.
Når man kommer fra der jeg kommer fra, bare å se hva dere har bygget her,
er mer enn jeg hadde håpet på.
Jeg hadde aldri drømt om noe slikt.
Jeg er takknemlig for det.
-Du skal ingen steder, du er hjemme nå! -Sier hvem?
Det er ikke opp til deg å si det, Royal.
Ikke opp til deg å vite det.
Hun er ikke den første som kommer med...
Og hun blir ikke den siste.
Bror Mingo, vi kjenner alle historien, du jobbet og sparte,
og du kjøpte deg selv og familien din ut av slaveriet,
men hva med de som ikke kan det?
La oss ikke gjøre dette.
Så pass har Cora fortjent.
Hun er en av oss.
Alle vet at gårdens skjebne vil bli avgjort de neste par ukene.
Jeg mener at det er best
å utsette hva vi mener om søster Cora til da.
FÔR HESTEPLEIE AGN
ROM STALLER TIL LEIE
Homer.
Takk.
Eiendelen i dette flygebladet,
som er gjort opp for i delstaten Georgia,
er etterlyst for drap på en ung hvit gutt,
en gutt som ikke gjorde annet
enn å prøve å få has på eiendelen etter at den flyktet.
Så hvor er skjøtet?
Jeg har det ikke.
Men...
...jeg har ordet mitt.
Og fra én lovens mann til en annen...
...appellerer jeg til din rettferdighetssans, dommer,
for å hjelpe meg å få tak i denne eiendelen.
Ikke uten en fullmakt.
Du har vel ikke tilbrakt så mye tid i disse traktene,
men negerne her er av en annen rase.
De får lese her. Bære våpen.
Drar du opp dit og plystrer Dixie,
vil du og den lille vennen din få ørene skutt av.
Opp hvor?
Send et telegram til Georgia,
vis meg jentas skjøte,
så får du en fullmakt.
Du gjorde en flott jobb med å vitne i dag.
Kom og gi meg en klem.
Du kan like gjerne akseptere det nå.
Det er hjemmet ditt.
Mora di prøver bare å gifte meg bort, så hun får Samson hit fort.
Hysj, barn. Vær stille nå!
Greit, mine herrer... og herrer!
Denne Valentine-maistilstelningen kan herved begynne!
Her har vi de eldre.
Hun må snakke til deg. Hun snakker til deg. Ikke meg.
Og her borte har vi de unge bråkjekke!
Ja!
De unge!
Dette årets premie er et sett med vakre piper
valgt ut av herr John Valentine selv
fra en av de fineste forhandlerne i Chicago.
Vi ses senere.
Husk at
hvis en av dere mennene finner en rød kolbe i stilken,
venter kanskje en veldig spesiell overraskelse.
Greit. Klar,
ferdig...
Kom igjen, folkens!
Nå er jeg i gang!
Kom igjen!
Jeg fikk den!
Ja, kom igjen!
Kom igjen!
Hva gjør du? Å, jeg forstår.
Kom igjen!
Hva er dette?
Hei, jeg vinner!
-Flytt deg! -Det er ikke flere.
Det er ikke flere.
Vent litt!
Jeg ba deg skynde deg!
Det stemmer!
Unge karer. Dere er for unge.
-Greit! -Hvordan liker du det, Samson?
Vi tar dere neste gang.
Jeg ba Royal dra hjem, men han hørte ikke.
Det er bare i år.
Seierskyss.
Vil du gå en tur med meg?
Jeg vil ikke trenge denne.
Jeg hører hjertet ditt, Royal.
Jeg gjorde det fra første stund.
Jeg elsker deg.
Du er en flott dame, frøken Cora.
Mora di er nok stolt av deg.
Ta vare på dere selv.
Jeg var nesten et liv i undergrunnen.
Jeg kan ikke se stort å frykte her oppe.
Ta vare på dere selv.
Du også, frøken Cora.
Dere får gå.
-Telegram. -Hva sa du, gutt?
Telegram.
Skal bli, unge mann.
Dette er nok bare lykkedagen min.
Du er ikke som de andre, er du vel?
Jeg er ikke så spesiell.
Det er en hel gård med menn som meg.
Menn snakker om gården din. Vinen din, altså.
Man kan ikke nekte for kvaliteten på denne vinen.
Men de snakker også om folk på flukt,
rømte slaver og verre.
Og verre?
Jeg vet hva du kan ha hørt,
men Valentine er mer enn du berømmer den for.
Hvordan kunne ellers en gruppe negre skaffe seg eiendom, pløye den,
dyrke den så den ble bærekraftig, mer enn det, levedyktig,
uten å rense seg selv?
Mennene og kvinnene du snakker om,
de har vært blant oss, ja, men de er ikke det lenger.
Vi vil bare ha bra negre på Valentine.
Det er vel og bra,
men la oss snakke oppriktig om denne handelen.
Ja. La oss det.
Vi tilbyr en betydelig prosentandel av alle transaksjoner.
For at handelen skal bli noe av,
må vi ser mer av gårdens drift.
Det vil ikke bare stå på ditt og Peytons ord.
-Da bør dere se den. -Hva sa du?
De bør komme til anlegget.
Dere bør se hvor veltalende og demokratiske negre kan være.
Vi har debatt og avstemning om dette.
Hvorfor skal ikke dere bevitne det?
Har dere avstemning?
Ja.
Om hvorvidt dere skal inngå denne handelen eller ikke?
Ja.
Mora mi pleide å si til meg:
"Et hardt hode skaper en myk rumpe."
Du burde ha latt dem vinne litt.
Det skader ikke å la være å vise
at du er like bra som hvite menn
ved hver anledning du får.
Men jeg er det, Peyton.
Men jeg er det.
Kom deg ut, gamle kvinne.
Du ser ut som du har vært her hele uka.
Jeg har ikke mer å si her.
Mitt ord er mitt liv.
Kan ikke snakke for de andre, men du får min stemme.
Det er ikke din jeg er urolig for.
Sier du det?
Ja. Det er fint å være her, men jeg er fortsatt rømling fra Georgia.
Men du er ikke på Randall-plantasjen lenger.
Du er fri.
Hvordan da?
Det kan ikke bevises.
Mannen mistet mamma,
så meg.
Det er utelukket at han gir opp å finne meg.
Du har vært borte lenge nok.
Ingenting fra Georgia kan skade deg.
Ikke så lenge jeg er her.
Land er eiendom.
Redskaper er eiendom.
Jeg er fortsatt eiendom,
selv i Indiana.
Det står her.
Det kan hende,
men gården tjener nok penger
til å kjøpe ut alle på den plantasjen, og flere til.
Kunne like gjerne ri ned og ordne papirene dine selv.
Så hvorfor ikke gjøre det?
Hvorfor ikke gjøre hva?
Hvorfor har dere ikke dratt ned og kjøpt ut de niggerne
som ikke unnslipper lenkene?
Jeg vet ikke.
Kanskje det ikke er riktig ennå.
Ingenting varer evig, særlig for svarte.
Kanskje vi bare... holder fast ved det vi har.
Beskytter oss selv og dyrker samtidig.
Så Mingo har visst rett om meg.
Jeg er ikke en av dere.
Så hvorfor holde fast ved meg?
Når den avstemningen finner sted,
hva enn utfallet blir, skal jeg respektere den.
Trengs ikke. Jeg lover.
Nei. Ikke lov meg noe.
Alle forteller meg hvor spesiell jeg er.
Hva skal man med en jernbane om bare spesielle folk kan ta den?
Hva skal man med en gård full av frihet om bare spesielle folk kan dyrke den?
-Du... -Sjekk igjen!
Jeg har sjekket flere ganger. Slapp av, vi kan diskutere dette.
-Jeg har vært her over en uke. -Ja.
Jeg kunne like gjerne ha ridd til Georgia og tilbake...
Jeg kan ikke gjøre noe.
...istedenfor å stole på ditt snegletelegram.
Min tålmodighet er tynnslitt!
Det er ikke jeg som sliter den.
Det er en god idé om han selger den til meg.
Sjef! Se!
Dommer.
Jeg trenger... Jeg trenger den fullmakten.
Som statstjenestemann har jeg rett på den fullmakten.
-Sier du det? -Ja.
Så du er sheriffen, og hvem er det? Visesheriffen?
Dommer, hvis det kommer for en dag
at rømlingen jeg søker, gjemmer seg i byen din,
-har du grunn til bekymring! -Kutt ut det våset!
Du kommer hit med dine håndskrevne papirer
og lille niggerhjelper
og tror at du kan bløffe deg gjennom byen som Montezuma?
Nei.
Ikke her.
Kom igjen.
Øynene dine har ikke godt av det.
Fikk ikke sove.
Ja.
Ikke jeg heller.
Slapp av, bror, jeg så ikke.
Det er neppe særlig annerledes.
Én ting vet jeg om oss:
to sider av samme mynt.
Det er saken.
Vi er ikke like.
Når folk ser på deg,
vil de aldri tro at du har vært i lenker.
Men de ser på meg...
Ser på meg og nekter å tro at jeg kan bli fri.
Hater tanken på meg.
Bror, hvorfor er det så ditt mål å gjøre forretninger med dem?
Hvorfor ikke komme bort fra disse bleikingene, fra alt dette?
Det er en masse land der ute, det vet du like godt som meg.
Mer land enn en mann kan drømme om der ute.
Ja, men for hvem?
Drømmer for hvem?
For hvem?
Ikke fortell meg om pokkers drømmer.
Greit, barn. Kom igjen!
Kom tilbake.
Det amerikanske imperativ som en,
som en opphøyd...
Skriv dette. Det amerikanske imperativ er et glimrende,
ja, glimrende fyrtårn,
som en veiviser for...
Hva vil dere?
Ja?
Jeg tror jeg kan hjelpe deg.
Lukk døra.
Som dere vet...
...fikk John og jeg aldri barn.
Det var ikke meningen.
Kanskje vår blandings forbannelse er slutten på ætten,
og John og jeg husker dette, klart som dagen,
at en kvinne kom til oss ut av den bitre vinteren,
syk og desperat,
og vi tok henne ikke til oss, for vi følte at vi ikke kunne redde henne.
Og siden vi var her,
to negre som levde under dekke av sin egen hudfarge,
var risikoen for stor.
Og når jeg ser på dette rommet,
ser jeg den kvinnens ansikt i hver og en av dere.
Barna vi ikke fikk, manifesterte seg i dere.
Og som med alle barn er denne familiens arbeid deres arv.
Vi eier ingenting.
Valentine er deres.
I dag har vi mye å ta oss av.
Vi vil høre fra min elskede ektemann og vår aktede bror Mingo.
Og etterpå skal vi stemme over gårdens skjebne.
Inkludert vår kjære søster Coras skjebne.
Jeg ble født inn i slaveriet,
og jeg kjøpte meg ut.
Med ærlig arbeid kjøpte jeg meg ut...
...kjøpte familien min ut, én etter én,
én dagslønn om gangen.
Her på Valentine oppnådde vi det umulige.
Men ikke alle har karakteren vi har.
Ikke alle vil klare det.
Beklager, men vi vil ikke det.
Noen av oss har det gått for langt med.
Slaveriet har forvridd sinnene deres.
Dere har sett disse fortapte sjelene på plantasjene,
på gata i landsbyer og byer,
de som ikke vil, ikke kan, respektere seg selv.
Og dere har sett dem her,
de som mottar den gave dette stedet er,
men er ute av stand til å passe inn.
Det er for sent for dem.
Og å risikere for deres del det vi har bygget her,
er uklokt og unødvendig.
Bror Mingo hadde noen gode poeng.
Vi kan ikke redde alle. Nei.
Men...
...vi kan jo kan prøve.
Det stemmer!
Noen ganger er en nyttig vrangforestilling
bedre enn en unyttig sannhet.
Her skal dere få en vrangforestilling.
At vi kan unnslippe slaveriet.
At vi kan kjøpe oss bort fra dets svøpe.
Vi kan ikke unnslippe slaveriet.
Arrene fra det vil aldri forsvinne.
Selv på hud som min
vil det alltid være med oss.
Da du så din mor bli solgt,
din far bli banket,
din søster misbrukt av en sjef eller herre,
tenkte du at du ville sitte her i dag,
uten lenker, uten åket,
hos en ny familie?
Alt du hadde lært,
fortalte deg at frihet var et bedrag.
Men her er du.
Og jeg skal si noe annet.
Valentine gård er en vrangforestilling.
Hvem fortalte deg at negeren fortjente et tilfluktssted?
Hvem sa du hadde den retten?
Hvert minutt av ditt livs lidelse har talt imot det.
Hver hendelse i historien tilsier at den ikke kan eksistere,
så dette stedet må også være en vrangforestilling.
Men her er vi.
Det finnes realiteter...
-Ja! -Her er vi!
Det finnes realiteter vi må konfrontere.
Hvite folk vil ikke forandre seg over natta.
De vil ikke ønske oss velkommen inn i sine hus og forretninger
uten en kjepp og en stein
så lenge himmelen er blå og helvete er hett.
Men saken er den
at vi ikke trenger at de gjør det.
Vi trenger ikke at de gjør det,
for produktet vi lager,
har verdi og makt!
Hvite folk har 100 dollar
for hver penny en neger eier i dette landet.
Hvis vi selger og tar del i fruktene av vår virksomhet,
finnes ingen grenser for hvilke forretninger vi er i stand til.
Å skjule rømlinger...
...folk som er etterlyst for mord, kriminelle!
Tror dere hvite folk noen kilometer herfra
vil akseptere frekkheten vår for alltid?
Brødre og søstre, vær så snill.
Jeg ba disse herrene komme.
Jeg ba dem komme hit slik at de kunne bevitne
verdige negres atferd og tenkemåte på denne gården.
Greit. La dem bli.
La dem bli. Sett dere.
La dem bli.
De må stå der bak,
men la dem bli.
Det er ingenting jeg må si til dere
som jeg ikke ville si til dem!
Som sagt: Amerika er også en vrangforestilling,
den største av dem alle.
Den hvite rasen tror, tror med hele sitt hjerte,
at det er deres rett å ta landet.
Å drepe indianere, krige
og gjøre sine brødre til slaver!
Denne nasjonen burde ikke eksistere om det finnes rettferdighet i verden,
for selve dens grunnlag er drap, tyveri og grusomhet.
Den ville ikke eksistere.
Men her er vi!
Valentine gård...
Valentine gård har tatt strålende skritt inn i framtida.
Vi har bygget et samfunn,
et produkt som den hvite mannen forstår han ikke kan leve uten.
Ved å fortsette å bevise negerens nøysomhet og intelligens
blir vi en del av samfunnet som produktive medlemmer med alle rettigheter.
Brødre og søstre, dette er virkelig.
Det er virkelig!
Og det skjer her og nå.
Hvorfor sette det på spill?
Snarere enn plutselig å oppgi alt vi har bygget,
må vi bare roe ting ned,
komme til enighet med våre naboer,
og framfor alt droppe aktiviteter som vekker deres vrede.
Her på Valentine har vi bygget noe forbløffende.
Det er noe verdifullt.
Og det må bli beskyttet,
næret,
ellers vil det forvitre.
Som en... Som en rose i en plutselig frost og...
Altså...
Ta tida du trenger, bror.
Ikke misforstå meg, familie.
Jeg tar på meg denne fine dressen daglig.
Men det betyr ikke at arrene på ryggen min vil forsvinne.
Jeg føler dem hver gang dere ser meg i ansiktet,
hver gang jeg ser... kona mi i ansiktet,
barna mine.
Hver gang jeg føler det samholdet
som bare fargede på denne jorda kan kjenne og forstå.
Vit at når jeg snakker
om framtida til dette fantastiske stedet
bygget på svart kjærlighet, ånd og dyd,
gjør jeg det av samme kjærlighet
og ånd,
og av et desperat ønske...
...om å se den dyden blomstre.
Det er meningen at jeg skal svare på bror Mingos ønske
om gradvis framgang,
å stenge dørene for de som er i nød,
og åpne dem for de som forårsaker nøden,
åpne dem for de plyndrende hvite der bak,
men jeg kan ikke be dere gjøre det!
Jeg kan ikke det, for valget er opp til dere!
På grunn av det eneste vi begge vet er sant:
Hudfargen vår kan ikke endres.
Fargen vår vil ikke, kan ikke, skal ikke endres!
For vi er afrikanere i Amerika.
Noe nytt for verdens historie
uten modeller for hva vi er eller hva vi skal bli,
så fargen vår får holde.
Fargen vår får holde fordi den fikk oss hit, til denne diskusjonen,
og den vil føre oss inn i framtida,
om det er her, i Oklahoma, California,
om det er i Egypt eller Sierra Leone!
"Ingenting ble gitt.
"Alt ble tjent."
Hold fast ved det som tilhører deg.
Bror, jeg vet ikke hvorfor du valgte å ikke si de ordene,
for... de er pokker så sanne.
Altså...
...denne gården er ingenting.
Vi bygde den, gjorde vi ikke?
Og vi kan bygge den igjen,
bygge den hundre ganger til om det var nødvendig!
Men jeg ville heller bygge den igjen enn å gi den til dem!
Jeg ville heller brenne den til grunnen enn å gi den til dem!
For hvis det er noe jeg vet
om alle hvite menn jeg har kjent,
er det at hvis du gir ham lillefingeren, kommer han for å ta alt!
Nei!
Bli her. Bli hos meg.
Hvorfor?
Han sa det selv:
"En gård full av menn som ham."
Det er bare for mange.
Sikt, skyt!
Bli her. Hold hodet lavt.
Skyt!
Med ett skudd per mann og så krutt og stang
kan vi ta dem fort.
Jeg er klar.
Georgina!
Hva skjedde?
-Vi ble angrepet. -Hva...
Nei.
Reis deg!
Ta meg med til jernbanen! Nå!
Ta meg med til jernbanen!
Du store.
Jøss.
Det er hit de går.
Homer.
Coras lille venn der bak.
Gå.
Det er sinne i deg.
Best å finne en måte å bli kvitt det på.
Ellers spiser det deg levende.
Det er verste typen drivstoff.
Den verste typen.
Sjef!
Sjef! Jeg kommer.
Nei!
Cora.
-Jeg er her. -Cora!
Det går bra.
Ok. Hold dette for meg.
Ok.
Gjør det slik jeg gjør det.
Ta det med ro.
Ok. Få det.
Cora. Cora!
Jeg finner deg.
Cora.
Jeg finner deg.
Samme hvor du drar.
Jeg finner deg.
Cora!
Hvor er du?
-Jeg er her. -Nei.
Homer, gutt, jeg... Jeg har noe jeg vil si.
Jeg har ord.
-Er du klar? -Ja.
Imperativet... Nei.
Det amerikanske imperativ
er glimrende.
Et fyrtårn av...
Et skinnende fyrtårn, født av nødvendighet,
nødvendighet og dyd,
mellom hammeren og ambolten.
Ja.
Erobre, bygge og sivilisere.
Ja, løfte den lavere rasen. Om ikke løfte, så underlegge.
Om ikke underlegge, så utrydde.
Vår guddommelig foreskrevne skjebne.
Det amerikanske imperativ.
Gå! Du må gå!
Vi har alle vår plass,
du og jeg, slave og slavefanger,
herren og den fargede sjefen.
Alle, fra politikerne
og helt ned til de nyankomne som strømmer inn på havnene.
De svake i din stamme,
de er allerede luket ut.
De dør på slaveskip, de dør av våre europeiske kopper,
på åkrene mens de jobber med indigo og bomull.
Du hørte mitt navn da du var en pickaninny!
Du...
Plukket de blå øynene ut av hodet hans.
Sjef? Du må våkne!
Sjef!
Nei.
DEN UNDERJORDISKE JERNBANEN
Tekst: Marius Theil
Kreativ leder Heidi Rabbevåg