CAPITOLUL NOUĂ
IARNA
ÎN INDIANA
Cora?
Am auzit multe despre tine.
Ellis!
Măiculiță mare! Dra Cora!
Cât mă bucur să te revăd!
Așa bucuroasă să mă revezi?
Nu, îmi pare rău, Ellis, doar că sunt surprinsă.
Ce căutați aici?
Mergem spre vest. Eu și Olivia.
După ce ne-am căsătorit, ne-am hotărât să o luăm spre vest.
Viața sub pământ, în sud, nu e pentru copii.
- Copii? - Da, doamnă.
Am auzit despre locul ăsta.
Nu credeam că există, dacă nu-l vedeam cu ochii mei.
Ca în cazul matale.
Le povesteam fârtaților mei.
Dl Royal îți poate spune...
Ești bine?
Da.
Am ceva să îți spun.
Dar nu sunt sigură cum să-ți spun.
Când m-am trezit în dimineața aia...
Când m-am trezit și am văzut că plecaseși...
s-a întâmplat ceva cu mine.
Am simțit ce nu mai simțisem de mult.
Vreau să-mi cer scuze pentru...
Vreau să-mi cer scuze și sper să-mi dai voie de data asta.
Îmi pare rău că am plecat fără să-ți spun.
Fără să vin la tine, să-ți bat la ușă
și să-ți arăt cum mă simt pentru că plec. Mă înțelegi?
Nu a fost corect.
Am plecat pentru că mi-era jenă că te făcusem să te simți rușinată.
Dar apoi am fugit și te-am lăsat singură cu toată rușinea.
Nu a fost corect din partea mea.
Nu a fost corect.
Trebuie să fac ceva.
Trebuie să depun mărturie.
Bună ziua!
Vă mulțumesc că ați venit, că v-ați făcut timp pentru mine.
Sunt sigură că mulți mă cunoașteți deja.
Sunt aici de multișor, așa că mă știți.
Am crezut de cuviință,
pentru că știu că vreau să rămân aici,
că vreau să fac parte din comunitate,
să vă spun povestea mea...
întreaga mea poveste.
Sunt o femeie căutată.
Nu doar pentru că sunt fugară.
E drept că sunt fugară, dar nu numai.
Am fugit de pe o plantație,
tocmai hăt în Georgia.
Eu și încă doi.
Eu, prietena mea cea mai bună...
și un bărbat foarte bun.
Urmam niște urme lăsate de porci mistreți când ne-au atacat niște oameni.
Cel puțin eu am crezut că sunt oameni.
Unul dintre ei m-a prins,
iar eu l-am pocnit în cap.
Sunt aproape sigură că l-am ucis.
Prin urmare, sunt o femeie căutată,
și nu voiam să rămân aici fără să știți cum stă...
E o nebunie!
Femeia asta fuge de lege!
- Frate Mingo, te rog! - De lege!
Nu e doar o fugară, e o criminală!
De parcă n-am mai fi adăpostit fugari de brațul legii!
Da, dar nu cred că aveau dreptul să fie aici mai mult decât ea.
Dar, chiar și așa, au venit, apoi au plecat!
Și, mai presus de orice, n-au ucis albi.
Dacă vreți să plec, să știți că o voi face.
Știind de unde mă trag, doar faptul că am văzut ce ați construit aici
întrece orice aș fi visat vreodată.
Nici prin gând nu mi-ar fi trecut că există așa ceva.
Sunt recunoscătoare că l-am văzut.
- Nu pleci nicăieri! Ești acasă aici! - Cine zice?
Nu tu hotărăști asta, Royal.
N-ai de unde să știi asta.
Nu e prima care poposește aici cu...
Și n-o să fie nici ultima.
Frate Mingo, cunoaștem povestea: ai muncit, ai strâns bani
și ai cumpărat libertatea familiei.
Dar cei care nu pot?
Să nu mergem pe calea asta!
Sora Cora și-a câștigat acest drept.
E de-a noastră.
Știți cu toții că viitorul acestei ferme se va decide în două săptămâni.
Sunt de părere că ar fi cuminte
să amânăm deciziile ce-o privesc pe sora Cora până atunci.
HRANĂ - CAI DE ÎNCHIRIAT - NADĂ
CAMERE - GRAJDURI DE ÎNCHIRIAT
Homer.
Mulțumesc.
Bunul din acest anunț
este înregistrat, cu act de proprietate, în statul Georgia,
și este căutat pentru uciderea unui băiat alb,
băiat al cărui singur păcat
a fost că încerca să prindă acest bun după ce a evadat.
Și unde e actul de proprietate?
Nu-l am.
Am, în schimb...
cuvântul meu.
Ca de la un om al legii la altul,
fac apel la simțul dreptății domniei voastre,
ca să mă ajutați să revendic acest bun.
Nu vei putea fără mandat.
Nu cred că ai petrecut mult timp prin aceste locuri,
dar negrii de aici sunt de alt soi.
E legal să citească. Au dreptul să aibă arme.
Dacă mergeți pe acolo fluierând Dixie,
tu și micul tău prieten o să rămâneți fără urechi.
Acolo unde?
Trimite o telegramă în Georgia,
adu-mi actul de proprietate al fetei
și vei obține mandatul.
Ai făcut bine că ai depus mărturie azi.
Vino și îmbrățișează-mă!
Gata, obișnuiește-te cu gândul!
Ești acasă.
Mămica ta caută să mă mărite, ca să-l aducă fuguța pe Samson.
Taci, copilă!
Domnilor și domnilor!
Declarăm deschis concursul de desfăcat de la ferma Valentine!
Aici îi avem pe moșnegi.
Se referea la tine, nu la mine.
Iar aici, pe cocoșei!
Da!
Tineretul!
Premiul de anul acesta este o colecție de pipe superbe,
alese de însuși dl John Valentine
dintr-unul din cele mai bune magazine din Chicago.
Pe curând.
Nu uitați:
cine găsește știuletele roșu
va avea parte de un premiu tare special!
Bun. Sunteți gata?
Atenție...
La treabă!
S-a încins treaba!
Mai iute!
E al meu!
Hai!
Mai cu viață!
Ce faci? Am priceput.
Haide!
Mai repede!
Ce-i asta?
Am câștigat!
- La o parte! - S-au terminat.
S-au terminat.
Stați puțin!
Mai cu viață!
Da, am câștigat!
Tăurași, sunteți prea verzi!
- Am priceput! - Ce mai zici acum, Samson?
V-o coacem noi data viitoare.
I-am zis lui Royal să se ducă acasă, dar nu m-a ascultat.
Doar anul ăsta!
Sărutul victoriei!
Vrei să mergem la plimbare?
N-o să mai am nevoie de asta.
Îți simt inima, Royal.
Am simțit-o încă de la început.
Te iubesc.
Ești o femeie tare vrednică, dră Cora.
Sunt sigură că mama ta e mândră de tine.
Să aveți grijă de voi!
Am trăit aproape toată viața sub pământ.
Nu prea văd multe deasupra care să mă sperie.
Aveți grijă de voi!
Și tu, dră Cora.
Dii!
- O telegramă. - Ce ai zis, băiete?
O telegramă, dle.
Imediat, tinere domn.
Cred că e ziua mea norocoasă.
Nu ești ca restul, nu?
Nu sunt deosebit.
Sunt mulți oameni ca mine la fermă.
Lumea vorbește despre ferma ta, despre vinul tău.
Calitatea acestui vin nu poate fi pusă la îndoială.
Dar se vorbește și despre fugari,
despre sclavi evadați și despre altele mai rele.
Mai rele?
Știu ce se poate să fi auzit,
însă ferma Valentine înseamnă mult mai mult decât ați crede.
Cum altfel ar putea un grup de negri să cumpere pământ, să-l are,
să-l cultive și să obțină recolte viabile,
fără a-și purifica rândurile?
Bărbații și femeile despre care vorbiți
au fost printre noi, da, dar au plecat.
La ferma noastră nu au loc decât negrii buni.
Toate bune și frumoase,
dar să vorbim deschis despre învoiala noastră.
Așa să facem.
Suntem dispuși să oferim un procent considerabil la toate tranzacțiile.
Ca să putem cădea la învoială,
am vrea să vedem îndeaproape cum funcționează ferma.
Doar n-o să ne încredem orbește în cuvântul tău și al lui Peyton.
- Atunci, veniți să vedeți. - Poftim?
Să vină în vizită la fermă.
Puteți vedea cât de elocvenți și democratici pot fi negrii.
Învoiala e supusă discuțiilor și votului.
De ce n-ați fi martori?
Votați?
Da.
Dacă să cădeți sau nu la învoială?
Da.
Maică-mea avea o vorbă:
„Unde nu-i cap, vai de picioare!”
Trebuia să-i lași să câștige puțin.
N-ar strica să nu te mai fălești
că ești la fel de vrednic ca albii
cu fiecare ocazie.
Dar așa sunt, Peyton.
Așa sunt.
Pleacă de aici, mătușă!
Zici că ai stat aici toată săptămâna.
Nu mai am ce să adaug.
Cuvântul dat e sfânt.
Nu pot să vorbesc pentru ceilalți, dar votul meu îl ai.
Nu pentru votul tău îmi fac griji.
I-auzi!
Da. E plăcut să fiu aici, dar tot o fugară din Georgia sunt.
Dar nu uita că nu mai ești pe plantația Randall.
Ești liberă.
De unde și până unde?
N-am cu ce să dovedesc.
Vânătorul a pierdut-o pe mama,
apoi pe mine.
Nu va renunța nicicând să mă caute.
Ești plecată de mult și departe.
N-o să te ajungă niciun rău din Georgia.
Nu cât sunt eu aici.
Pământul e un bun.
Sculele sunt bunuri.
Eu sunt în continuare un bun,
chiar și în Indiana.
Scrie aici.
Așa o fi,
dar ferma asta produce destui bani
încât să-i cumpere pe toți sclavii de pe plantații, ba chiar în plus.
Mai că m-aș duce eu să rezolv cu hârtiile tale.
Și atunci de ce n-ați făcut-o?
Ce să facem?
De ce nu v-ați dus să-i cumpărați pe toți negroteii
care nu pot scăpa din lanțuri?
Nu știu.
Poate că încă nu se cuvine.
Nimic nu e veșnic, mai ales pentru negri.
Poate că ar fi bine să păstrăm ceea ce se poate.
Să protejăm ce avem și să creștem, în același timp.
Deci Mingo avea dreptate în ceea ce mă privește.
Nu sunt una dintre voi.
De ce ați vrea să mă păstrați?
După vot,
indiferent de rezultat, îl voi respecta.
Promit că n-o să se ajungă acolo.
Nu. Nu-mi promite nimic.
Toată lumea îmi zice cât de specială sunt.
La ce e bun drumul de fier, dacă doar cei speciali pot merge pe el?
La ce e bună o fermă a libertății, dacă o pot ara doar cei speciali?
- Domnule... - Mai verifică!
Am verificat de multe ori. Păstrați-vă cumpătul, să putem discuta.
- Aștept de peste o săptămână. - Da, dle.
De-atunci mă duceam eu până în Georgia...
Nu pot să fac nimic.
... în loc să aștept melcul vostru de telegraf.
Răbdarea mea are limite!
Nu sunt eu de vină.
Ar fi minunat dacă mi-ar vinde mie.
Șefu', uite!
Dle judecător!
Am nevoie de mandatul acela.
Sunt în solda guvernului american și îmi datorați mandatul.
- Nu, zău? - Da, dle.
Deci tu ești șeriful, iar el cine e? Locțiitorul?
Dle judecător! Dac-ar ieși la lumină
că un fugar căutat de mine se ascunde în orașul tău,
- ... mi-aș face griji pentru funcția ta. - Lasă gălăgia!
Vii aici cu niște hârtii mâzgălite
și cu acolitul tău negrotei
și crezi că poți să faci ce te taie capul?
Nu, dle.
Nu aici.
Haide!
O să-ți pierzi vederea, dacă o ții tot așa.
N-am somn.
Te înțeleg.
Nici eu.
Nu te teme, frate! Nu mă uitam.
Nu cred să fie tare diferit.
Un lucru știu însă sigur:
suntem două fețe ale aceleiași monede.
Asta-i problema...
nu suntem la fel.
Cei care se uită la tine
nu-și pot imagina că ai fost vreodată în lanțuri.
Când se uită la mine...
Când se uită la mine, nu le vine să creadă că aș putea fi vreodată liber.
Mă disprețuiesc.
Și, atunci, de ce vrei să faci afaceri cu ei, frate?
De ce nu pleci de lângă spălăciții ăștia, de pe aceste pământuri?
Știm amândoi că este pământ cu nemiluita.
Mai mult pământ decât ar putea visa cineva.
Da, dar pentru cine?
Visuri pentru cine?
Pentru cine?
Nu-mi spune mie despre blestematele de visuri!
Gata, copii! Potoliți-vă!
Înapoi!
Crezul american,
această nobilă...
Scrie! Crezul american este un far...
da, un far minunat,
o călăuză a...
Ce e?
Da?
Cred că vă pot ajuta.
Închide ușa.
După cum știți...
eu și John n-am avut copii.
N-a fost să fie.
Poate că blestemul amestecului din noi înseamnă sfârșitul seminției.
Eu și John ne amintim limpede ca lumina zilei:
ne-a bătut la ușă o femeie, zgribulită de frigul iernii,
bolnavă și disperată,
iar noi n-am primit-o pentru că simțeam că n-o puteam salva.
La vremea aceea, eram
doi negri doar cu cămașa de pe noi,
riscurile erau mult prea mari.
Când mă uit în această încăpere,
văd chipul acelei femei în fiecare din voi.
Copiii pe care nu i-am avut s-au manifestat în voi.
Și, ca în cazul tuturor copiilor, munca acestei familii este moștenirea voastră.
Noi nu avem nimic.
Valentine e a voastră.
Astăzi avem multe de rezolvat.
Îi vom asculta pe iubitul meu soț și pe distinsul nostru frate, Mingo.
Apoi vom vota în privința viitorului fermei noastre.
Inclusiv al iubitei noastre surori, Cora.
M-am născut sclav
și mi-am răscumpărat libertatea.
Prin muncă cinstită, mi-am răscumpărat-o pe a mea...
pe a membrilor familiei mele, unul câte unul,
cu banii din fiecare salariu.
Aici, la Valentine, am realizat imposibilul.
Însă nu toți sunt din același aluat cu noi.
Nu vom reuși cu toții.
Îmi pare rău, dar așa e.
Unii dintre noi sunt prea stricați.
Sclavia le-a tulburat mințile.
I-ați văzut pe plantații,
pe străzile orașelor și târgurilor.
Sunt cei care nu vor și nu pot să se respecte.
I-ați văzut și aici,
bucurându-se de binefacerile acestui loc,
dar incapabili să se integreze.
Pentru ei, e prea târziu.
Iar a risca, de dragul lor, ceea ce am construit aici
nu este nici înțelept, nici necesar.
Fratele Mingo a spus câteva adevăruri.
Nu-i putem salva pe toți. Nu.
Dar...
asta nu înseamnă că nu putem încerca.
Așa e!
Uneori, o amăgire cu folos
e mai bună decât un adevăr fără folos.
Haideți să vă dau eu un exemplu de amăgire!
Ideea că am putea-o rupe cu trecutul nostru de sclavi.
Că am putea scăpa de această năpastă cu bani.
Nu putem ieși din strânsoarea sclaviei.
Cicatricile nu vor dispărea niciodată.
Chiar și pe o piele ca a mea,
vor fi mereu vizibile.
Când v-ați văzut mama vândută,
tatăl bătut
și sora necinstită de vreun stăpân sau vătaf,
chiar credeați că veți ajunge să stați astăzi, aici,
fără lanțuri, fără jug,
în sânul unei noi familii?
Tot ce ai trăit de când ai deschis ochii
îți spunea că libertatea e un șiretlic.
Și totuși, te afli aici.
Haideți să vă mai spun ceva!
Ferma Valentine este o amăgire.
Cine v-a spus că negrii merită un adăpost?
Cine v-a zis că aveți dreptul ăsta?
Suferința voastră de-o viață vă spune că n-aveți acest drept.
Istoria ne demonstrează că acest loc n-ar trebui să existe,
prin urmare, este tot o amăgire!
Și, cu toate astea, suntem aici.
Există realități...
- Da! - Suntem aici!
Există realități pe care trebuie să le înfruntăm.
Albii nu se vor schimba peste noapte.
Nu ne vor primi în casele și afacerile lor
fără bici și pietre,
cât va mai răsări soarele pe acest pământ.
Însă, vedeți voi,
nici n-avem nevoie să ne primească.
N-avem nevoie
pentru că produsul pe care-l facem aici
are valoare și putere!
Albii au 100 de dolari
pentru fiecare cent deținut de negri din țara asta.
Dacă vindem și facem și pe alții părtași la roadele daraverii noastre,
afacerea noastră va crește ca în povești.
Adăpostirea unor fugari...
a unor persoane căutate pentru crimă!
Credeți că albii aflați la o aruncătură de băț
ne vor tolera mereu obrăznicia?
Frați și surori, vă rog!
Eu i-am chemat pe acești domni.
I-am rugat să vină și să vadă
cum discută și lucrează negrii onorabili de la această fermă.
Bine, să rămână!
Să rămână! Luați loc! Vă rog!
Să rămână!
Să stea în spatele sălii,
dar să rămână.
Tot ce vă spun vouă,
le spun bucuros și lor!
Vă ziceam că și America e o amăgire,
cea mai mare dintre toate.
Rasa albă crede cu toată convingerea
că e dreptul ei să ocupe pământurile,
să-i ucidă pe indieni, să ducă războaie
și să-și înrobească fârtații!
Dacă ar exista dreptate pe lume, această națiune n-ar trebui să existe.
E clădită pe crime, furturi și răutăți.
N-ar exista.
Dar iată că existăm!
Ferma Valentine...
Ferma Valentine a făcut pași străluciți spre viitor.
Am construit o comunitate,
un produs de care albii înțeleg că nu se pot lipsi.
De vom continua să demonstrăm cumpătarea și inteligența de care-s capabili negrii,
vom accede în societatea americană ca membri productivi, cu drepturi depline.
Frați și surori, nu e o amăgire!
E aievea!
Se petrece aici și acum.
De ce să punem asta în primejdie?
În loc să lăsăm de izbeliște tot ce am construit,
aș zice să potolim puțin lucrurile,
să ajungem la un acord cu vecinii,
dar mai ales să renunțăm la activitățile care ne-ar atrage mânia lor.
Aici, la ferma Valentine, am construit ceva incredibil.
Este un lucru de mare valoare.
Care trebuie ocrotit
și întreținut,
altfel se va ofili.
Ca un trandafir după ce a dat înghețul...
Vedeți voi...
Trage-ți sufletul, frate!
Să nu mă înțelegeți greșit!
Îmbrac acest costum elegant zi de zi.
Dar asta nu înseamnă că cicatricile de pe spatele meu vor dispărea vreodată.
Le simt de fiecare dată când mă priviți în ochi,
de fiecare dată când mă uit în ochii soției,
ai copiilor.
De fiecare dată când simt acea comuniune
pe care doar oamenii de culoare de pe Pământ o simt și o înțeleg.
Să știți că, atunci când vorbesc
despre viitorul acestui loc minunat,
clădit cu dragostea, spiritul și virtutea negrilor,
vorbesc cu aceeași dragoste,
în același spirit
și din aceeași nevoie disperată...
de a vedea cum înflorește virtutea.
S-ar cuveni să răspund la propunerea fratelui Mingo
de a progresa treptat,
închizându-le porților celor nevoiași
și deschizându-le celor care ne țin în nevoi,
deschizându-le albilor puși pe jaf din spatele sălii,
dar nu vă pot spune să faceți asta!
Nu pot, pentru că alegerea vă aparține!
Un lucru e clar amândurora:
culoarea noastră nu poate fi ștearsă.
Culoarea noastră nu va fi, nu poate și nici nu vrem să fie ștearsă!
Noi suntem africani în America...
ceva ce istoria omenirii n-a mai cunoscut,
fără modele de urmat acum și pe viitor,
prin urmare, culoarea noastră trebuie să fie de ajuns.
Trebuie să fie de ajuns, fiindcă ne-a adus aici, la această discuție,
și ne va purta în viitor,
aici, în Oklahoma, California
sau, de ce nu, în Egipt sau Sierra Leone!
„Nimic n-a fost primit.
„Totul a fost câștigat.
„Țineți la ceea ce vă aparține!”
Frate, nu știu de ce ai hotărât să nu spui acele cuvinte,
pentru că... sunt al naibii de adevărate.
Vedeți voi...
ferma asta nu înseamnă nimic.
Noi am construit-o, nu?
Și o putem construi din nou,
ba chiar de o sută de ori, dacă e nevoie!
Mai curând aș construi-o din nou, decât să le-o dau lor!
Mai curând i-aș da foc, decât să le-o dau lor!
Pentru că, dacă am învățat ceva
despre toți albii pe care i-am cunoscut,
e că, dacă le dai un deget, vor vrea toată mâna!
Nu!
Rămâi aici! Stai cu mine!
De ce?
A zis chiar el:
„Sunt mulți oameni ca mine la fermă.”
Sunt prea mulți.
Ochiți, foc!
Stai aici! Capul jos!
Foc!
Câte un glonț de om, apoi reîncărcăm.
Îi dăm gata iute.
Eu sunt gata!
Georgina!
Ce e? Ce s-a întâmplat?
- Am fost atacați. - Ce...
Nu!
Sus!
Du-mă la drumul de fier! Acum!
Du-mă la drumul de fier!
Măiculiță mare!
Măi să fie!
Pe aici dispar.
Homer.
A fost al prietenului Corei.
Hai, ia-l!
Furia fierbe în inima ta.
Te-aș sfătui să scapi de ea.
Altfel îți va roade inima.
Te va roade.
Până la os.
Șefu'!
Șefu'! Am venit!
Nu!
Cora.
Cora!
- Sunt aici. - Cora!
Nu te teme!
Ține tu asta.
Gata!
Faci ce fac eu, da?
Încetișor.
Gata. Dă-mi pușca!
Cora!
O să te găsesc.
Cora.
O să te găsesc.
Oriunde te vei duce.
O să te găsesc.
Cora!
Unde ești?
- Aici. - Nu.
Homer, băiete... am ceva de zis.
Vreau să notezi.
- Ești gata? - Da, dle.
Crezul... Nu.
Crezul american
este un lucru minunat.
Un far...
Un far luminos, născut din nevoie,
nevoie și virtute,
între ciocan și nicovală.
Da.
Cucerește, construiește și civilizează.
Da, ajută rasa înapoiată să propășească. Iar, de nu propășește, subjug-o!
De n-o subjugi, extermin-o, elimin-o!
Destinul nostru, la mâna proniei.
Crezul american.
Hai, du-te! Fugi!
Toți avem locul nostru,
și tu, și eu, sclavul și vânătorul de sclavi,
stăpânul și vătaful de culoare.
Toți, începând cu politicienii
și terminând cu cei nou-veniți, care năpădesc porturile.
Cei slabi din tribul vostru
au fost deja pliviți.
Mor pe vasele de sclavi, mor de vărsat,
pe câmp, la cules de indigo și bumbac.
Îmi cunoști numele de când erai o piticanie!
I-am scos ochii ăia sinilii cu mâna mea!
Șefu'? Trezește-te!
Șefu'?
Nu.
RUTA SUBTERANĂ
Subtitrarea: Cristian Brînză
redactor Mioara-Amalia Lazăr