Gus.
Perdó.
-Perdó. -Vine aquí, tresor.
Perdó!
Gus, torna.
Perdó.
Gus, para!
-Perdó. -Vinga, rei!
Perdó.
Gus! No, No. Gus.
-Perdó. Perdó. -Gus, prou.
Perdó. Perdó. Perdó
Vine aquí.
Si caus pel darrere, quedaràs tot triturat.
Vols això?
No, tu hi quedaràs.
Jo no. Això tu.
-No, tu. -No, tu.
Moltíssimes gràcies.
-Gràcies, perdona. -No es mereixen.
Què feies?
No pots córrer així. No en aquest vaixell. D'acord?
T'estàs aquí amb mi, amb el pare.
Som en un vaixell i hi ha aigua per tot arreu.
És molt perillós.
No, no i no.
Hi ha un moment en concret per buscar-los una nova llar?
Les mares no signen el document perquè creuen que tornaran.
I els nens acaben aquí durant molt temps.
Per aquí.
Això només ha estat possible gràcies a les donacions que rep l'orfenat.
Fem el que ens agrada. La visita…
Mira tot aquest formatge, i ningú se'l menja.
Aquí tothom té tant formatge europeu que el bufet es fa invisible per a ells?
Has tastat aquesta burrata? És boníssima.
Sí, oi?
Vull anar a Itàlia abans que acabi l'any.
Hi he d'anar.
-Què dius? No pots. -Per què?
Perquè no és responsable?
Tu hi has anat dues vegades enguany.
A més de Tailàndia, l'Índia, Austràlia…
Ho sé, però és diferent.
Perquè tu tens pasta?
Calla, fresca.
Has de fer una carrera, o almenys treballar.
Vine que et presento.
Crec que no vam llegir bé la invitació.
Aigua, vi i nens. Mala combinació.
És com estar envoltats d'una piscina gegant.
Vaig amb l'Essie.
No, queda't aquí.
Volia una Cola Zero. Aquesta és Light.
No és el mateix.
Ho sento, senyora.
No els pots parlar així.
És l'única manera que t'entenen.
Essie!
Me l'enduc, senyora.
Gràcies, Essie.
Vaig amb tu, Essie.
Que bé que s'avingui amb l'assistenta.
L'Essie ha estat amb nosaltres des que ell va néixer. És de la família.
Vaig haver de comprar el bitllet a la Mercy.
Vivia en un piset amb la seva mare.
Hong Kong era prou lluny perquè no em seguís.
Perdoneu. Em crida el deure.
Hola, com estàs?
-Que bé veure't! -Vas anar a Columbia?
Amb una beca.
Quina sort.
No. Només tenia bona nota.
Vull dir que no tinc pas sort.
La veritat és que estic maleïda.
Maleïda?
La meva cara és un recipient de mala fortuna.
I no només la cara.
Em van tirar les cartes d'adolescent i deien el mateix:
mai no em casaria, ni tindria família i moriria sola.
D'aquest rotllo.
Al teu germà no l'acaben d'admetre a Columbia?
El visitaràs?
Sí. Hi aniré amb els pares quan ell hi vagi a la tardor.
Recorda'm que et presenti l'Antonio.
Té diversos clubs a Manhattan.
-Quins? -Doncs el DL…
Recordes quan hi vam anar?
Sí, ja veus…
Què?
Què fot, aquesta?
Per què no?
-Philena! -Què coi…?
Ja us vaig dir que era boja.
Nedo per sota del vaixell?
Sí, fes-ho!
-Vinga, fes-ho! -Sí!
Les coses mai no t'aniran bé.
Munta un cavall cec cap a un penya-segat.
Ves amb compte… Estàs maleïda.
Mai no et casaràs, mai no tindràs família.
Mira.
Moriràs sola.
Ja s'ho farà. Sempre tindrà mala sort.
Has nascut maleïda. Només tindràs mala sort.
És tot el que tindràs. Ves amb compte.
No havia vist mai ningú amb tanta mala sort.
Ja està llesta.
D'acord, molt bé.
Ei, tu.
Com has acabat aquí?
Ostres, és molt petita.
Petita com un ocellet.
No com la Chloé, que era tan grossa
que les infermeres van fer tot un rebombori.
Sí, ningú no es pot resistir a un bebè ben gros, oi?
Amb aquells canells amb plecs.
I, quan vam tornar a casa, la mare ens va confinar durant un mes.
Oi?
No em deixava rentar el cap,
em donava te amarg i una sopa fastigosa.
Pobreta.
Ningú no et farà sopa a tu.
No.
Què t'ha passat? Estàs bé?
Té, et porto una tovallola.
Té.
Què t'ha passat?
És llarg.
On tens la roba?
Te la vaig a buscar.
Per cert, soc la Margaret.
-Vi blanc per a la senyoreta. -Gràcies.
-Crec que ja n'he begut prou. -I això amb maduixa per a la senyora.
Voleu res més? Tu vols res?
No, gràcies.
-Segur? -Sí, gràcies.
Fins després.
Molt ben educat.
Gens malament.
Tu no.
Hong Kong havia de ser un nou inici.
Un nou inici, de debò?
Als 24?
Estàs de conya.
Potser sí.
"Potser sí. "
Ets divertidíssima.
T'agrada Hong Kong?
Sí.
Trobo a faltar la casa algun cop,
però vivim al Peak. Unes vistes…
Sí.
Hi ha la concentració més alta d'homes blancs calbs i descapotables.
Sé paraulotes.
Ei, vas prometre que no en diries.
Gus! No davant la mare.
En sé i les diré!
-Les diré! -Ei, ei!
No diguis això davant la mare.
Treballa molt i et cuida.
-No en diguis més, d'acord? -D'acord.
Molt bé.
Espera't…
Toca-la.
Tens germans?
Soc filla única.
De debò?
Ma tieta té un restaurant a Queens.
La mare l'ajudava, així que jo cuidava dels cosins.
M'encanten.
Tinc sort, perquè n'hi ha com set mil milions.
Para ja.
Mira, si…
Si vols ajuda o un altre parell de mans, soc per aquí.
La gent sempre diu això, però mai no és cert.
Ho dic de debò.
Gus, para!
Estic més a gust amb nens que amb adults.
Oh, merda.
No et preocupis.
No m'espantaràs amb això.
Essie! Vull l'Essie!
Vull l'Essie!
Estàs amb mi.
-Vull l'Essie! -No, està ocupada.
La mare et porta.
Vull l'Essie!
Porta'm!
Et vol a tu.
Sí, senyora.
Vinga, som-hi.
Has de fer cas a la mare.
Estic cansat.
Deixa-les. Les agafarà el Mac.
Ja ho faig jo.
Deixa-ho.
-No, no. No cal. -La puc ajudar?
-No cal. -D'acord.
Hola, "Cacuet".
Com va?
Amb compte, Gus.
-Vinga. -Anem.
Vine.
Hola, Sam.
Senyor.
Gràcies, nano.
Noves fotos de l'escola?
Els nens són ben grans.
Han crescut, oi?
Sí, senyor.
Quina edat tenen?
Nou i set, senyor.
Nou i set?
Uau.
El temps vola.
Sembla ahir que en tenien sis i vuit.
Tens sort. Semblen bons nens.
Gràcies, senyor.
Nosaltres ho estem intentant.
Sí.
Creia que no volia ser pare, que no era per a mi.
Però no ho sé.
Ara veig que tenir un fill és com anar enrere.
Tinc una relació complicada amb la família.
I no els veig gaire.
Hauria d'haver anat a la boda del meu germà.
Però…
Hi ha massa història.
I veure la família de la Hilary és com anar a la guerra.
Esperem fer les coses d'una altra manera.
Sí, senyor.
Hola. Hilary Starr.
-Per aquí, si us plau. -Gràcies.
Hola.
Perdona, faig tard.
Hola.
He vingut caminant.
Tenen cloïsses.
A tu t'encanten.
Com ha anat?
És trist i ple de desinfectant, tot alhora.
Què?
Moltes xerrades, gràcies i xecs,
i comencen a passar-te bebès.
N'has agafat un?
Una nena petita,
amb poc més d'un mes i ja era allà.
I, saps…?
Era com si les dues ens diguéssim: "Merda!"
"Com he arribat aquí?" Aquest tipus de "merda".
M'he sentit fatal.
No com per dur-la a casa,
més aviat com "d'aquí 20 anys et convido a una copa".
I totes les altres dones,
ben orgulloses i sempre dient el correcte,
i jo…
Què?
No ho sé. Jo soc jo.
Soc… jo. És terrible.
No hem demanat això.
La reserva era per un aniversari.
-Tot bé. -Hils, agafa'n una.
No, no. No cal.
Em sento bé avui, vinga.
D'acord, n'agafo una. Gràcies.
Vol alguna cosa?
No, només aigua. Gràcies.
-També demanaré cloïsses. -Sí?
Per les cloïsses.
-Perquè sempre siguin a la carta. -Sí.
Aquesta tarda he pensat en nosaltres,
en tenir un bebè,
i com la gent diu que sent aquesta onada d'amor.
I si adopten, com…
Coneixen el que serà el seu fill.
En aquell moment ja ho saben.
Però com ho saben? Què saben?
Sí.
Què passa si no sento res?
Crec que passarà amb el teu.
Segur?
Sí… mira.
Dona'm la mà.
Quan tinguem un bebè, ens oblidarem que ara les estem passant putes.
D'acord?
El mes que ve, segur.
Només hem de seguir.
D'acord?
Sí.
D'acord.
No m'agrada el vermell.
Vull una altra cosa!
El vermell t'agrada: les fruites del bosc i el quètxup.
No, vull arròs!
No m'agrada.
Vols que et cuini arròs?
No! No som en un restaurant,
no poden demanar el que vulguin.
-L'Essie treballa aquí. -Ei!
L'Essie ens ajuda, no és aquí per consentir-vos.
La mare ha fet una lasanya molt bona, menja-te-la.
-Fa pudor. -A mi em vindria de gust, Essie.
Ostres, Philip.
Vull dir que en menjaria si n'hi hagués.
-Menja't el sopar. -No vull!
Ja n'hi ha prou, Gus.
Vinga a menjar.
Comptaré fins a tres.
Un, dos…
-No! -Hòstia puta.
L'has feta bona!
Has fet un merder i ara toca netejar.
Queda't aquí, just aquí!
I no et moguis, em sents?
Ara torno.
-Hola, Christopher. -Hola.
Com li va el nou menjar?
Fa caques més dures, ja és un bon inici.
Sí, és clar.
Segur que no t'importa cuidar-la el cap de setmana?
No, és clar. Passa-t'ho bé amb les aus.
Gràcies.
Gus!
Què hi fas, aquí?
Gus!
Ei, nano, Gus!
Gus!
Vaja! On deu haver anat?
Ets aquí!
-El portaré a casa. -Sí.
-Vas a casa? Sí. -Ara vinc.
-Qui és aquest? -Som-hi.
Hola.
Hola, "Cacuet".
Vinga, som-hi.
Daisy, en Gus és a dins?
-D'acord. -No.
Gus! T'havia dit que no et moguessis.
-Gràcies, Hil. -L'he trobat a la meva planta.
-Perdona, quin dia! -Vols un got?
El seu te, senyor.
De petits, l'Essie era meravellosa.
Ara els malcria i els dona tot el que volen,
sense cap disciplina, i sempre soc la dolenta.
Potser se us ha quedat petita.
Potser sí, però no la podria fer fora. L'Essie és part de la família.
Sempre dius això.
"L'Essie és de la família. "
Saps que no ho és, oi?
Ha estat aquí des que va néixer en Gus.
Ho sé, però aquí tothom té assistenta.
És una empleada, no una amiga.
Has de posar límits o no sabrà les normes.
Ser aquí no ajuda.
Som a Hong Kong i sembla que siguem a un poblet de Connecticut.
De debò. Avui era en un iot i hi havia un grup d'expatriats
que es queixaven de la pèrdua de Target,
posaven quètxup al ramen i cridaven a les assistentes.
Ai, mare, quin horror.
Què hi ha per menjar?
-Arròs, senyor. -Altre cop?
Sí!
-És bo? -Sí.
-Aquí tens el problema. -No ajuda gens.
-Gens. -Gens ni mica.
Hola, mare!
Torno a prendre la píndola.
Ho sap en David?
Ho sé, ho sé. No m'agrada mentir…
però no sé com dir-l'hi.
No vull fer-te canviar d'idea,
però només et diré una cosa:
quan estava esperant en Gus,
no volia un altre bebè.
No ho sabia.
Em sap greu dir-ho,
però tenia una veu dins del cap que repetia:
"No vull un altre bebè. "
Com volent desfer-me'n.
Però després, va néixer, li vaig veure la cara
i el primer que vaig dir va ser: "Em sap greu. "
No vull que te'n penedeixis, Hil,
perquè sembla que no puguis amb el caos.
Però pots!
Sé que pots.
I si no puc?
O, més ben dit, i si no vull?
Sempre acabem fent més sacrificis, ho acabes de dir.
Fem més feina, hem de ser les dolentes…
I no vull ser jo qui ho faci.
No creus que en David t'ajudaria?
No, no és això. És que…
-Torna a beure? -No!
No, està bé.
S'està esforçant molt, fa gairebé un any que no beu.
Bé, un any…
Seria un pare genial.
No és això, ell seria genial,
per això penso que és injust.
Però hi estàvem d'acord quan ens vam casar:
no volíem fills.
I ara ha canviat d'opinió
i em sento pressionada a fer una cosa que no sé si vull.
Mare, em compres el joc?
-No, ara no. -M'has dit després de sopar.
Daisy, fes cas a la mare.
-Pots deixar…? -Si us plau.
-He acabat tots els deures. -No, això és mentida!
-No cridis. -Com ho saps?
-No m'has estat vigilant tot el dia. -Ho sé!
Aquest. Només cal la contrasenya.
Gràcies, mare.
Perdona, em sap molt de greu.
Era amb la Margaret. Volia desfogar-se
i ens hem posat a xerrar i m'ha passat el temps…
Hola, Puri. Com va?
Abans que me n'oblidi, demà m'has d'agafar un paquet a TST.
Vaig a canviar-me. Perdona!
I va deixar bocins de pa pel camí
perquè els pogués seguir el seu pare.
Torna a ser al seu llit.
Li hauria de pagar extra per tornar-me la dona.
Abans hi eres tu.
Tens raó. Però… No ho sé…
Escolta. Els nens tenen etapes.
Sí, però…
Mira, passarà i ens n'oblidarem.
Essie, no cal que ho facis avui. Ha estat un dia dur, ja ho farem.
Gràcies, senyor. Bona nit.
-Bona nit. -Descansa.
Hem de posar límits.
Hem de definir-los.
Bé, doncs posem-los.
Què?
Faig pena.
Quan el veig amb ella, abraçant-se,
no sé què m'agafa!
No vull ser d'aquelles mares obsessionades amb els fills.
Estava molt ocupada per ser així.
Encara ho estàs.
No.
-Sí. -Tenia una feina.
Però no importa…
Ja tornem a casa.
Què?
M'han ofert un contracte.
Sé que vam dir que no ho allargaríem, però és molt bo.
No.
-No pots. -Margaret.
-Un altre any no. -Margaret!
No és just que no m'ho preguntis. He buscat una oficina.
He quedat per reunions amb clients durant les vacances.
Totes les amigues ja són directives, artistes…
-I aquí, les dones només són esposes… -D'acord.
…i jo també.
Estan sent molt generosos amb les condicions per quedar-nos.
Si volem, podríem permet…
Això és perquè guanyes més diners que jo.
No.
Sento que he de deixar-ho tot,
tot allò que és meu, i que m'he de convertir en…
En què?
En la comptable de la família.
La teva comptable.
De cap manera.
Sí.
No l'enyores?
La nostra llar?
No ho sé.
M'agrada la vida aquí.
El menjar, les assistentes, els xòfers… És més fàcil.
Això no és la vida real, Clarke.
No és dolent consentir-nos una mica.
Oi? Ens ho mereixem.
Recordes quan vam arribar?
Vam portar els nens a molts llocs, viatges a Macau,
els berenars a l'hotel Península, el mercat nocturn…
Odies el mercat nocturn.
Sí, l'odio, però els nens l'adoren, així que jo també.
-No. Clarke. -Pensa-t'ho.
Només pensa-t'ho, si us plau!
Si us plau, si us plau…
M'ho pensaré.
D'acord.
Hi has arribat?
Estic bé, acaba tu.
-N'estàs segura? -Sí, sí.
-Segur? -Sí.
Ja arribes?
Sí.
-Perdona. -No, tot bé.
No passa res.
Vols que faci allò?
Ara no.
D'acord. Segur?
-Vinga. -Bé.
Sí, va.
-Sí. -D'acord.
Sí.
Som-hi, nois!
Vinga, Daisy.
Perdràs el bus.
Mare! Mira com vaig, hauria d'estar extingit!
-És avui? -Sí.
-Digues adeu a la mare. -Adeu!
Tens… Adeu, vida.
T'estimo.
Té un caramel?
-Què? -Té un caramel.
No li ha de donar sucre al matí.
No era la setmana vinent?
Això pensava jo.
Que vagi de Paperdevatersaure.
-Adeu! -O tens la disfressa d'ocell de Halloween.
Vejam què fem.
Faig tard. Et truco després.
D'acord. T'estimo.
Jo també.
Hola, tresor.
Com ha anat el dia?
La Winnie està castigada.
Sí? Què ha fet?
Espera't. Deixa que t'ajudi.
Què ha fet la Winnie?
Ha fet un petó al Willem.
A la boca?
Sí, sempre el persegueix.
No hauria de fer això.
Quina bajanada.
Avui no puc… Un altre dia?
Perdona!
-I què he fet? -M'has fet un forat a l'ala!
Ella m'ha fet dur-lo.
-Nois. -És meva! Para!
-En Gus dorm. -És vella i ni t'agrada.
-M'és igual! -Fora!
-Daisy. -T'odio!
L'espero, senyor?
No cal, Sam.
Agafaré un taxi després.
D'acord. Gràcies, senyor.
Has trucat a en David Starr.
Deixa el missatge.
Perdona, Hilary.
Les arracades no funcionen per temes de marca registrada.
-Quina? -S'assemblen al Mickey Mouse.
Només són anelles.
Hem enviat alternatives, mira-te-les.
Ja hem filmat la meitat de l'anunci. Es notarà si les canviem ara.
Ei! Te'n vas?
Sí, me n'he d'anar, ja t'ho faràs.
Essie, pots rentar-ho?
Fa tres dies seguits que ho porta.
-Sí, senyora. -És el sopar?
-Sí, senyora. -No t'ho vaig dir?
Avui porto els nens fora, no calia.
D'acord. Ara em preparo.
Agafa't la nit lliure avui.
Vinga, nois, som-hi. El Mac s'espera.
-Vinga. -Que ve, l'Essie?
-No. L'Essie es queda. -No es deixi el iogurt.
-Jo vull que vingui. -Gràcies, Essie.
-Adeu. -Adeu.
-Som-hi. Ens esperen. -Adeu!
Adeu.
Odiava el marisc quan era una nena.
No volia menjar res que tingués cara.
Els animals en tenen.
Els nuggets no en tenen.
Els adults no en mengen.
Bé, jo no soc adulta.
Que bé que hagis vingut. Gairebé no et truco.
Quina sort que ho hagis fet. No tenia plans.
On vius?
A Kowloon.
Ei! Això és meu.
-Sola? -Sí.
Tres dies després de la universitat, ja sabia que me'n volia anar de Nova York.
La mare i jo no ens avenim.
Resulta que necessitem el pare. Estan separats.
Els deus enyorar molt.
No.
-Potser una mica. -Segur.
Els meus van morir l'un rere l'altre, amb dos mesos de diferència.
Era com tu.
Sí.
No van poder conèixer els avis.
Però no sé…
Ens van tenir amb 40 anys, a ma germana i a mi,
així que ens ho esperàvem,
però m'agradaria que fossin a prop.
A vegades, quan truquen, penso: "És la mare, que truca. "
Em fa sentir bé pensar que són vius.
Encara que sigui un mil·lisegon.
És agradable pensar que et vigilen.
Hi ha màgia a tot arreu.
-Mare? -Sí?
No menjaré més carn.
M'ho creuré quan ho vegi.
Ni hamburgueses?
Puc deixar les hamburgueses quan vulgui.
-Frànkfurts? -També.
I la pizza de pepperoni?
Pago el sopar de feina o no?
Potser en menjaré una mica. Només els divendres.
Perfecte.
No, no, no.
Convido jo.
-N'estàs segura? -Sí, és clar. T'he convidat jo.
-No sabia si era… -M'estàs fent un favor.
De debò.
Vinga.
-On anirem? -Anem al lloc d'animals?
Vull veure els conills.
-I un gosset. -Molt bé. Les dues coses.
Has vist el gosset?
Vols entrar?
Sí.
Som-hi.
Mira.
Ens el podem quedar, mare?
Vull un gos. Un cadell.
Vols un cadell?
El pare no ens deixaria.
Mai.
Vull un munt de conills. Milions. Sí.
Puc comprar un conill avui?
Bé, quin conill vols?
El vermell.
-N'hi ha de vermells? -Sí.
Hi ha conills vermells?
Sí, n'hi ha.
I un peix.
No t'agradava el blau?
-El blau també. -Gus, t'agrada el taronja.
Vull el peix taronja.
Vull aquest, si us plau.
Mola, oi?
Sí, com mola.
M'ha dit que li feia "un favor".
Vull aquest.
No, el pare va dir que no.
Va dir que gossos no.
És igual. El pare marxaria de casa si el portem.
I una serp?
Sí, clar. "Mira, pare, una serp. "
Va, nois. Som-hi, vinga.
Voleu gelats?
-Vull un te amb perles. -Jo també, de plàtan.
Qui n'agafa de plàtan?
És fastigós i tou.
-Li agrada el plàtan. -A mi m'agrada.
Podem mirar aquí?
No vull comprar res. Només vull mirar.
-Segur? -Vull veure les figures.
Molt bé.
El porto jo.
D'acord. Gràcies.
Us trobem més tard.
Que bonic.
Sí.
No compreu animals!
Mira els estels.
Són molt bonics.
Quantes joguines.
Quina t'agrada?
El tren.
-El tren? -Sí.
-Ei, Philip, espera't. -Vinga, Mercy, afanya't.
-El camió. -No l'agafis.
-No saps de qui és. -Deixa'm anar.
El camió.
Philip, on són les figures?
Potser una mica més lluny.
Mira, els gats de la sort. Molen, oi?
Molen molt.
Mirem els molins?
Sí, vinga.
Vull un conill. I un robot.
Vols un conill o un robot?
Un robot.
Robot? No et sento, què dius?
Vull un robot. I un conill.
Un conill? La mare no et deixarà tenir-lo.
Mira, vols veure si hi ha un robot?
Sí.
Mira aquests.
T'agraden?
Fa llum?
Vull una bola.
No.
Ajudeu-me. Agafeu-les.
Ja la tinc.
Mercy, aquí n'hi ha una.
Mercy, n'he trobat una.
Tu? Una feina?
Per aquí!
Ha, ha
El globus, Mercy, el globus!
El globus!
-Sí, ja el veig. -El globus!
He de cobrar una prova? Quant cobro?
I el teu germà?
Era aquí, just aquí.
Gus?
-Gus? -Gus?
Gus?
Són allà.
Va tot bé?
On és el Gus?
Van analitzar cada detall d'aquella nit.
On havien estat. On havien anat.
Qui més hi havia.
La cangur el va perdre.
Va dir a la mare i a la policia que li agafava la mà.
Però no era veritat.
Perquè, si ho fos, el nen encara seria allà.
La família perfecta, trencada per culpa seva.
L'inspector va dir: "En casos així, normalment és algú conegut.
"Família, veïns, companys de feina…"
Ell va dir a la policia que tornava de la feina.
Però era mentida.
Algú se'n fa càrrec?
No.
Estigues per aquí i fes-te càrrec d'això.
Ei.
Soc en David. He sentit què ha passat.
Estàs tremolant.
Agafa la meva jaqueta.
Té.
Vols que truqui a algú?
Com et deies?
David.
Visc al mateix edifici que la Margaret.
Tornava a casa i he vist els llums.
No crec que…
Vinga, et porto jo.
Et porto a casa. Som-hi.
Descanseu una mica.
Continuarem la patrulla i la cerca al matí.
És hora de marxar.
No passa res. Tot bé.
Vinga, som-hi.
No passa res. Tornem.
Subtítols: Gerard Minaya Surroca
Supervisor creatiu Guillermo Parra