Ґасе.
Даруйте.
- Даруйте. - Іди сюди, любий.
Перепрошую!
Ґасе, повернись.
Даруйте.
Ґасе, стій!
- Даруйте. - Любий, повернися!
Даруйте.
Ґасе! Ні-ні. Ні. Ґасе.
- Перепрошую. Даруйте. - Ґасе, стій.
Перепрошую. Даруйте.
Спіймала.
Упадеш за човен — тебе поріже на шматки.
Хочеш цього?
Ні, це тебе поріже.
Ні. Тебе поріже.
- Ні, тебе. - Тебе.
Дякую вам.
Дякую, пробачте.
- Пусте. - Так не можна.
Не можна так утікати. Не на цьому човні. Гаразд?
Будь зі мною, татом.
Ми на човні, всюди вода,
це дуже небезпечно.
Ні. Ні-ні.
МОНГ-КОК
Чи є крайній строк, коли ви почнете шукати дитині новий дім?
Більшість матерів не підписують форму. Думають, що повернуться.
Тому дитина лишається тут надовго.
Сюди, будь ласка.
Наступна частина туру можлива лише
завдяки вашим пожертвам на дитбудинок.
Ми любимо так робити. Завітайте до…
Поглянь на весь цей сир, і ніхто його не їсть.
Хіба в усіх є стільки європейського сиру,
що цей стіл для них не помітний?
Куштувала цю бурату? Смакота.
Скажи.
Я мушу поїхати в Італію до кінця року.
Просто мушу.
- Ти про що? Не можна. - Чому?
Це безвідповідально?
Цьогоріч ти двічі була в Італії.
Ще в Таїланді, Індії, Австралії.
Знаю, але це інше.
Бо ти багатенька?
Не будь грубою.
Тобі треба кар'єра чи принаймні робота.
Ходімо до моїх друзів.
Здається, ми неправильно прочитали запрошення.
Вода, вино, діти. Жахливе поєднання.
Наче тебе оточив величезний басейн.
Я піду з Ессі.
Ні, будеш тут, любий.
Я просила «Колу Зіро». А це дієтична.
Вони різні.
Вибачте, мем.
Не говори так із ними.
Я живу тут давно і знаю, що треба лише так.
Тітко Ессі.
Я заберу його, міс Марґарет.
Дуже дякую, Ессі.
Я піду з тобою, Ессі.
Добре, що він ладнає з помічницею.
Ессі була з нами, відколи Ґас народився. Вона наша родина.
Я мусила купити Мерсі квиток у Гонконг.
Вона жила в одній квартирі з мамою.
Гонконг для неї досить далекий, щоб не їхати слідом.
Даруйте. Обов'язок кличе.
Привіт, як справи?
- Вітаю! - Вчилася в Колумбійському?
Зі стипендією.
Пощастило.
Ні. Оцінки хороші.
Я про те, що мені не щастить.
Хоча це смішно. Я трохи проклята.
Проклята?
Моє обличчя — ємність для невдачі.
І не лише обличчя.
Мама колись читала мої карти,
і вони всі казали одне.
Що я ніколи не одружуся, не матиму сім'ї, помру самотньою.
Такі речі.
Твій брат вступив у Колумбійський, Шеллак?
Поїдеш до нього?
Так. Напевно, поїду з батьками, коли він переїде туди восени.
Нагадай мені познайомити тебе з моїм другом Антоніо.
Він власник кількох крутих клубів на Мангеттені.
- Котрих? - Він володіє DL…
Ми ж туди ходили влітку?
Боже, точно, ми…
Що?
Боже мій.
Просто зроби це.
- Філено! - Що? О боже…
Я казала, що вона божевільна.
Пропливти під човном?
Так, давай. Давай!
- Давай! Давай! - Давай!
Усе ніколи не йде по-твоєму.
Вона їде на сліпому коні по скелі.
Будь обачною… Ти проклята.
Ти ніколи не одружишся, не матимеш сім'ї.
Дивися.
Помреш на самоті.
Зберися, перш ніж стрибнути! Її завжди спіткатимуть неудачі.
Ти народилася проклятою. Тобі не щаститиме.
Це все, що ти маєш. Бережи себе.
Усе завжди буде не по-твоєму. Ніколи не бачила такої нещасної людини.
Вона готова.
Добре.
Привіт.
Як ти тут опинилася?
Боже, вона така крихітна.
Мала, як пташка.
Не те що Хлоя, вона народилася такою гладкою,
що медсестри кликали інших сестер, щоб ті поглянули.
Так, ніхто не встоїть перед товстим немовлям, правда?
Тими маленькими зап'ястками.
А коли ми повернулися додому, моя мама ув'язнила нас на місяць.
Так?
Не давала мені мити голову,
поїла гірким чаєм і супом, що жахливо смердів.
Бідолаха.
Ніхто тобі не варить супу.
Ні.
Що сталося? Усе добре?
Іди сюди.
Я принесу рушник.
Тримай.
Що трапилося?
Довга історія.
Де твій одяг?
Я принесу, якщо хочеш.
До речі, я Марґарет.
- Біле вино для леді. - Дякую вам.
Гадаю, мені вже досить.
І щось полуничне для мадам.
Вам ще щось потрібно?
Ні. Дякую.
- Так? - Дякую.
До зустрічі. Бувайте.
Молодець.
Непогано.
Не ти.
Гонконг мав стати моїм новим початком.
Справді, новим початком?
У 24 роки?
Ти жартуєш.
Справедливо.
«Справедливо».
Ти смішна.
Подобається Гонконг?
Так.
Іноді сумую за домом, але знаєш…
Ми живемо на Піку. Неймовірний краєвид.
Так.
З найбільшою концентрацією лисих білих чоловіків на кабріолетах.
Я знаю слово на «Б».
Агов. Ти обіцяв, що не казатимеш його.
Ґасе! Не можна казати так при мамі.
А я скажу.
- Я скажу! - Постривай.
Ніколи не кажи. Особливо при мамі.
Вона старається дбати про тебе.
- Тому не кажи таке, добре? - Добре.
Гаразд, добре.
Що… Чекай.
Чекай.
У тебе є брати-сестри?
Єдина дитина.
Справді?
Моя тітка має ресторан у Квінзі.
Моя мама їй допомагала, тому я стежила за кузенами.
Люблю дітей.
Що добре, бо в неї їх було сім мільярдів.
Не труси.
Слухайте, якщо…
Якщо знадобиться допомога, додаткові руки, я поруч.
Люди завжди це кажуть, хоча так не думають.
Я кажу цілком щиро.
Не труси, Ґасе!
Іноді я почуваюся вдома поруч з дітьми, а не з дорослими.
О, бляха.
Не хвилюйся.
Мене цим не налякаєш.
Ессі! Я хочу до Ессі!
Я хочу до Ессі!
Я тримаю.
- Я хочу до Ессі! - Вона зайнята.
Мама з тобою.
Я хочу до Ессі!
Неси мене!
Він хоче до тебе.
Так, мем.
Ходи сюди.
Слухай свою маму.
Я стомився.
Не хвилюйся. Мак може взяти.
Я візьму. Пусте.
Хай буде там.
- Ні. Нічого. Я візьму. - Допомогти?
- Я взяла. - Добре.
Привіт, Піно.
Як справи?
Обережніше, Ґасе.
- Ходімо. - Ходімо.
Іди.
Привіт, Семе.
Сер.
Дякую, друже.
Нові шкільні фото?
Діти підросли.
Вони ростуть, так?
Так, сер.
Скільки їм років?
Дев'ять і сім, сер.
Дев'ять і сім?
Ого.
Як летить час.
Їм наче вчора було шість і вісім.
Тобі пощастило. Вони хороші діти.
Дякую, сер.
Ми хочемо народити дитину.
Так.
Колись думав, що не зможу бути батьком, не був готовий.
Але не знаю.
Тепер мати дитину — це наче повернути час назад.
Тепер у мене складні стосунки з сім'єю.
Я вже рідко їх бачу.
Може, я мав би піти на весілля брата торік.
Але…
Стільки всього сталося.
І, звісно, сім'я Гіларі — поле бою.
Ми просто хочемо зробити все по-іншому.
Так, сер.
Гіларі Старр.
- За мною, прошу. - Так, дякую.
Привіт.
Вибач, запізнилася.
Привіт.
Я йшла пішки.
У них є мідії.
Ти любиш мідії.
Як усе пройшло?
Знаєш, боляче і з антисептиком, усе відразу.
Що?
Купа розмов і подяк, і виписаних чеків,
і вони почали давати дітей у руки.
Ти потримала?
Я тримала дівчинку,
їй майже місяць, а вона вже в системі.
Знаєш, я просто…
Ми наче одна одній казали «чорт».
Знаєш, типу: «Як я сюди потрапила?». Отаке «чорт».
Я їй так співчувала.
Не в сенсі «я заберу тебе додому»,
швидше «побачимося через 20 років, пригощу тебе».
І, звісно, всі інші жінки, знаєш,
у них очі горять, і вони кажуть правильні речі,
а я просто…
Що?
Не знаю. Просто я — це я.
Я — це я. Це жах.
Ми цього не замовляли.
Ви казали, що у вас особлива річниця.
- Усе добре. - Ні, Гілс, випий.
Ні-ні, не треба.
Мені сьогодні добре.
Гаразд, я вип'ю. Дякую.
Чогось бажаєте, сер?
Ні, я буду лише воду, дякую.
- Знаєш, я теж поїм мідій. - Так?
Тоді за мідії.
За мідії.
- Хай вони завжди будуть у меню. - Так.
Я все пообіддя думала про нас,
про дитину
і як люди говорять про цю миттєву хвилю любові.
Якщо всиновлюють, як вони…
Зустрічають майбутню дитину і знають.
Тієї миті вони знають. Розумієш.
Але як вони знають? Тобто що знають?
Так.
Що, як я нічого не відчую?
Відчуєш, якщо малюк буде твій.
Правда?
Так… Слухай.
Дай руку.
Коли в нас буде дитина, ми забудемо, як збіса важко було її зробити.
Гаразд?
Наступний місяць наш.
Треба пробувати далі.
Добре?
Так.
Добре.
Ні, не люблю червону їжу.
Я хочу щось інше!
Ти любиш червоне, ягоди червоні, кетчуп…
Ні, хочу смажений рис!
Мені не подобається.
Приготувати смажений рис?
Ні! Ми не в ресторані,
хай не замовляють їжу, наче ми слуги.
- Ессі на нас працює. - Агов!
Ессі нам допомагає, а не балує вас.
Твоя мама зробила смачну лазанью,
тепер поїж її.
- Вона смердить. - Я з'їв би рису, Ессі.
Боже, Філіпе.
Просто кажу, я поїв би рису, якби він був переді мною.
- Їж свою вечерю. - Не хочу!
Гаразд, це безглуздо, Ґасе.
Справді, облиш, любий.
Я рахую до трьох.
Один, два…
Ні!
От бляха.
У тебе проблеми!
Ти наробив безладу, а мені прибирати.
Тому побудь тут, ось тут!
Ані руш, чуєш мене?
Поки не прийду.
ҐАС
- Привіт, Крістофере. - Привіт.
Як Піно її нова їжа?
Вона краще ходить у туалет, це хороший початок.
Так, точно.
Ви точно не проти подбати про неї на вихідних?
Звісно, ні, подивіться на пташок.
Дякую.
Ґасе!
Що ти тут робиш?
Ґасе!
Добре, друже, Ґасе!
Ґасе!
О ні! Куди Ґас пішов?
Ось він!
- Відведу його додому. - Так.
- Теж додому? Так. - Зараз прийду.
- Хто це? - Ходімо.
Привіт.
Привіт, Піно.
Ходімо.
Дейзі, Ґас там?
- Добре. - Не думаю.
Ґасе! Я казала нікуди не йти!
- Гіл, дякую! - Був на моєму поверсі.
- Боже, що за день. - Хочеш випити?
Ваш чай з льодом, сер.
Ессі була чудовою, як вони були малі.
Тепер вона їх просто балує, дає все, що вони хочуть,
жодної дисципліни, я маю втручатися й бути лиходійкою.
Може, ви всі її трішки переросли.
Може, але ми б нізащо її не відпустили. Ессі — сім'я.
Ти знаєш, що завжди це кажеш?
«Ессі — сім'я, Ессі — сім'я».
Це не так, ти знаєш.
Вона жила з нами з народження Ґаса.
Знаю, але в усіх тут є помічники.
Ти її роботодавиця.
Не подруга.
Ти маєш показати ці межі,
інакше вона не знатиме правил.
Тут це складніше.
Ми в Гонконзі, та іноді здається,
що ми переїхали в містечко в Коннектикуті.
Так. Сьогодні на яхті була група експатів,
вони скаржилися, що втратили «Тарґет»,
і лили кетчуп у рамен, кричали на своїх помічників.
Боже, вони найгірші.
Що будемо їсти?
- Смажений рис, сер. - Знову?
Так!
- Смачно? - Так.
- Це твоя проблема. - Жодної солідарності.
- Жодної. - Жодної.
Привіт, мамусю! Привіт.
Я знову на пігулках.
Девід знає?
Знаю, не хочу йому брехати…
але не знаю, як сказати йому.
Я не намагаюся тебе переконати,
але скажу тобі.
Коли я завагітніла Ґасом,
я не хотіла ще однієї дитини.
Я цього не знала.
Я почуваюся винною, кажучи це,
але у мене в голові на повторі був голос,
що торочив: «Я не хочу ще одну дитину».
Я хотіла, щоб його не стало.
А тоді, звісно, він народився, я побачила його личко
і відразу сказала «пробач».
І я не хочу, щоб ти лишилася без дітей, Гіл,
бо ти думаєш, що не впораєшся з хаосом.
Ти можеш!
Я знаю, що можеш.
А якщо не можу?
Чи можу, але не хочу?
Ми завжди йдемо на більші жертви, ти сама це казала.
Ми робимо більшість роботи, мусимо бути лиходійками.
А я не хочу такої ролі.
Ти не думаєш, що Девід тебе підтримає?
Ні, річ не в цьому, просто…
- Він знову п'є? - Ні!
Ні, він молодець.
Він дуже старається, майже рік був тверезий.
Рік — це…
Він був би чудовим татом.
Річ не в цьому, він був би чудовим,
тому я відчуваю, що несправедлива з ним.
Але ми обоє погодилися,
були на одній хвилі, як одружилися.
Не хотіли дітей.
А тепер він передумав,
а мене наче примушують
до того, чого я ніколи не хотіла.
Мамо, купиш гру на мій телефон?
- Не зараз. - Ти казала, що купиш після вечері.
Дейзі, твоя мама сказала.
- Дай нам… - Будь ласка.
- Я зробила домашню роботу. - Неправда, вона бреше!
- Не кричи. Дай… - Як ти знаєш?
- Тебе не було весь день. - Я відчуваю!
Просто введи туди пароль.
Дякую, мамо.
Пробач мені.
Я зайшла до Марґарет, вона хотіла спустити пару,
ми заговорилися, і я забула про час…
Привіт, Пурі, як ти?
Поки не забула, забереш завтра посилку в Чімсачой.
Я мушу перевдягнутися. Пробач!
І він кидав крихти хліба по дорозі,
коли вони йшли за батьком.
Вона знову в його ліжку.
Я маю платити їй більше за те, що повернула мені жінку.
Раніше ти там лежала.
Знаю, просто… Не знаю.
У дітей є певні фази.
Так, але…
Слухай, це пройде, і ми забудемо.
Ессі, не роби цього сьогодні. День був важкий, ми впораємося.
Дякую, сер. Добраніч.
- Добраніч. - Добраніч!
Ми маємо встановити чіткіші межі.
Їх треба визначити для неї.
То встановімо межі.
Що?
Я просто сміховинна.
Коли бачу його з нею, як вони обіймаються,
не знаю, що зі мною таке!
Я не хотіла бути такою мамою,
що має бути всюди з дітьми.
Я була занадто зайнята для цього.
Ти зайнята й зараз.
Ні.
- Так. - У мене була робота.
Але байдуже, ми…
Ми їдемо додому.
Що?
Мені запропонували угоду.
Знаю, ми домовилися, що я не продовжуватиму, але вона хороша.
Ні.
- Ти не можеш. - Марґарет.
- Я не витримаю ще рік. - Марґарет!
Несправедливо мене просити. Я шукала офісне приміщення.
Влаштовувала зустрічі з клієнтами на свята.
Усі мої друзі вдома — директори, митці.
- А тут жінки — просто дружини… - Гаразд.
І я стаю однією з них.
Було дуже щедро з їхнього боку повторно відкрити пакет релокації.
Якби ми хотіли, ми змогли б…
Це відбувається лише тому, що ти заробляєш більше за мене.
Ні.
Мені здається, що я маю покинути все,
усе, що моє, і що я маю стати…
Чим стати?
Сімейною бухгалтеркою.
Твоєю бухгалтеркою.
Точно ні.
Так.
Хіба ти не сумуєш?
За домом?
Не знаю.
Мені подобається тут жити.
Їжа, допомога, водії — із цим жити легше.
Це не справжнє життя, Кларку.
Можна й трохи побалувати себе.
Правда? Ми заслужили.
Пригадуєш, як ми вперше приїхали?
Ми водили дітей у стільки місць, їздили в Макао,
обідали в Peninsula, були на вечірньому ринку.
Ти ненавидиш вечірній ринок.
Так, ненавиджу, але діти його люблять, тому і я люблю.
- Ні. Кларку. - Просто подумай.
Подумай про це, прошу!
Прошу, прошу, прошу!
Я подумаю.
Добре.
Ти кінчила?
Усе добре, любий, кінчай.
- Точно? - Так, так.
- Так? - Так.
Ти близько?
Так.
- Вибач. - Ні, це пусте.
Нічого.
Хочеш, щоб я це зробила?
Не зараз.
Добре. Точно?
- Може. - Добре.
Гаразд. Добре.
- Так. - Добре.
Так.
Ходімо, діти!
Дейзі, ходімо.
Запізнишся на автобус.
Мамо! Я не вдягну це, я маю бути вимерлим!
- Це сьогодні? - Так.
- Попрощайся з мамою. - Бувай!
Ти маєш… Бувай.
Люблю тебе.
У нього цукерка?
- Що? - У нього цукерка.
Йому не можна цукру зранку.
Підемо на вечірній ринок?
Так, о 18.30. Ми забули науковий костюм Філіпа.
Я переплутав тижні.
Так, я теж.
Можеш бути носорогом чи пташкою.
- Бувай! - У нас є костюм птаха
з минулого Геловіну.
Розберемося.
Я запізнююся. Бувай.
Добре. Кохаю тебе.
Кохаю.
Привіт, крихітко.
Як пройшов день?
У Вінні були проблеми.
Правда? А чому?
Чекай. Я допоможу.
То чому в Вінні проблеми?
Вона поцілувала Віллема в губи.
У губи?
Так, завжди бігає за ним.
Не можна так робити.
Це дурість.
Вибач. Сьогодні не вийде… Іншим разом?
Пробач! Пробач! Пробач!
- Хіба я винний? - Ти продірявив моє крило!
Мама змусила вдягти.
- Діти. - Це мій костюм! Годі!
- Ґас спить. - Він старий, і ти його не любиш!
- Байдуже! - Іди геть!
- Дейзі. - Ненавиджу тебе!
Мені почекати, сер?
Ні, все добре, Семе.
Просто викличу таксі звідси.
Добре, дякую, сер.
Вітаю, ви зателефонували Девіду Старру.
Лишіть повідомлення, я передзвоню.
Вибач, Гіларі.
Юрист каже, треба міняти сережки через проблеми з маркою.
- Якою маркою? - Вона схожа на Мікі Мауса.
Це просто кільця.
Ми можемо показати альтернативи.
Ми вже зняли пів реклами з цими сережками.
Поміняти їх зараз не вийде.
Агов! Ви йдете?
Так, треба йти, ти впораєшся.
Ессі, випереш?
Він носив їх три дні поспіль.
- Так, мем. - Це вечеря?
- Так, мем. - Хіба я не казала?
Ми з дітьми підемо гуляти, готувати не треба.
Добре. Я зберуся.
Я думала, ти захочеш узяти сьогодні вихідний.
Добре, діти, ходімо. Мак чекає.
- Ходімо. - Ессі йде?
- В Ессі вихідний. - Візьміть йогурт.
- Хай Ессі піде. - Добре. Дякую.
- Бувай, Ессі. - Бувай!
- Ходімо, він чекає. - Бувай.
Бувайте.
Я в дитинстві не зносила такі морепродукти.
Бо не хотіла їсти щось із обличчям.
В усіх тварин є лиця.
У нагетсів лиця немає.
Дорослі не їдять нагетси.
Ну, я не доросла.
Я дуже рада, що ти прийшла. Я ледь не передумала дзвонити.
Добре, що подзвонили. У мене не було планів, тому…
Де ти живеш?
В Коулуні.
- Це моє. Я хотів. - Сама?
- Сама. - Почекай.
Після коледжу знадобилося три дні, щоб зрозуміти, що я маю їхати з Нью-Йорка.
Я не можу жити з мамою.
Для спілкування нам потрібен тато. Вони розлучені.
Ти, певно, сумуєш за ними.
Ні.
- Може, трохи. - Ясно.
Мої батьки померли з різницею в два місяці.
Я була твого віку.
Так.
Вони не бачили бабусю з дідусем.
Але не знаю.
Вони народили мене з сестрою, коли їм було за 40,
тому ми очікували втратити їх раніше, ніж інші,
але ти все одно сумуєш за ними.
Іноді, коли дзвонить телефон, я думаю: це моя мама.
Приємно думати, що вони ще живі.
Навіть на одну мить.
Приємно думати, що вони тебе бачать.
Чари всюди, якщо відкритися їм.
- Мамо? - Що?
Гадаю, я не їстиму м'яса.
Повірю, коли побачу.
А як же гамбургери?
Я можу кинути їх їсти, коли захочу.
- А хот-доги? - Так, я можу.
А піца пепероні?
Я на співбесіді! Мені платити за вечерю? Чи ні. Рятуй.
Може, їстиму трохи м'яса. Але лише по п'ятницях.
Ідеально.
Ні-ні.
Я заплачу.
- Точно? - Так, звісно, я тебе запросила.
- Я не знала, чи це… - Ти робиш мені послугу.
Справді.
Ходімо.
- Куди підемо? - Можна на вулицю тварин?
Я побачу кроликів.
- І цуценя. - Так, усіх.
Хочеш побачити щеня?
Хочеш зайти?
Так.
Ходімо.
Дивися.
Можна її взяти, мамо?
Я хочу собаку. Хочу цуценя.
Хочеш цуценя?
Твій тато не дозволить.
Ніколи.
Хочу купити багато кроликів. Мільйони кроликів. Так.
Можна купити кролика зараз?
Якого кролика хочеш?
Червоного.
- Купиш червоного? - Так.
Кролики бувають червоні?
Так, бувають.
І золоту рибку.
Думала, ти любиш синій колір.
- І синю. - Ґасе, ти ж любиш помаранчевий?
Хочу помаранчеву рибу.
Я куплю оцю, будь ласка.
Круто, Мерсі?
Так, круто.
Вона заплатила, але сказала, що я роблю їй «послугу»,
значить, це не робота?
- Лише дивитися. - Мамо, я хочу цю.
Ні, тато сказав «жодних тварин».
Він казав «жодних цуценят».
Байдуже. Тато поїде від нас, якщо прийдемо з тваринкою.
А якщо зі змією?
Звісно. «Привіт, тату, ми купили змію».
Ну ж бо. Ходімо всі.
Хочете морозива?
Хочу взяти боба.
Я хочу бананове.
Хто бере бананове?
Воно гидке, схоже на кашу.
- Вона любить бананове. Облиш її. - Так.
Можна поглянути?
Обіцяю, що нічого не куплю, просто гляну.
- Справді? - Я подивлюся на фігурки.
Гаразд.
Я візьму його.
Добре. Дякую.
Так, ми вас знайдемо.
Як гарно.
Так.
Не купуйте тварин!
Поглянь на літуни.
Ого, які красиві.
Різні іграшки.
Яка подобається?
Подобається поїзд.
Можна піти туди?
- Поїзд? - Так.
- Філіпе, чекай. Повільніше. - Давай, Мерсі, швидше.
Не хапай.
- Ти не знаєш, чий він. - Відпусти.
Машина.
Філіпе, де ті фігурки?
Може, вони трохи далі?
Дивися на котиків удачі. Класні, так?
Класний котик.
Глянемо на вітряки?
Так, прошу.
Я хочу кролика.
Я хочу робота.
Ти хочеш кролика чи робота?
Робота.
Робота? Я не чую, що ти кажеш?
Я хочу робота.
Я хочу кролика.
Хочеш кролика? Не знаю, чи мама
дозволить тобі кролика.
Може, там робот. Подивимося?
Так, будь ласка.
Поглянь на оці.
Гарні.
Світиться?
Я хочу м'яч.
Ні.
Допоможіть. Швидко, піднімайте.
Я спіймав.
Мерсі, тут іще один.
Мерсі, я знайшов ще.
Ти знайшла роботу? Ти???
Отут!
Хаха
Кулька. Мерсі, кулька.
Кулька, кулька.
- Так, бачу. Кулька, так. - Кулька.
Мені взяти гонорар? Скільки?
Де твій брат?
Він був просто тут.
Ґасе?
- Ґасе? - Ґасе?
Ґасе?
Он вони.
Усе добре?
Де Ґас?
Усі деталі того вечора аналізували знову і знову.
Де вони були. Куди йшли.
Хто ще був поряд.
Це няня, що його загубила.
Няня, яка сказала матері й поліції,
що тримала хлопчика за руку.
Насправді вона не могла тримати його за руку.
Бо якби тримала його руку, хлопчик досі був би живий.
Ідеальна родина.
Тепер розбита через неї.
Детектив сказав: «Зазвичай це хтось знайомий.
Родичі, сусіди, колеги».
Він сказав поліції, що їхав додому з роботи.
Хоча це була брехня.
Про неї хтось дбає?
Ні.
Агов.
Я Девід. Я чув, що сталося.
Слухай, ти тремтиш.
Візьми мій піджак.
Ось.
Може, зателефонувати комусь зі знайомих?
Як, кажете, вас звати?
Девід.
Я живу в одному домі з Марґарет.
Я їхав додому… Побачив мигалки.
Може, не варто…
Я підвезу тебе.
Відвеземо тебе додому? Ходімо.
Вам потрібно відпочити.
Ми будемо патрулювати і продовжимо пошуки вранці.
Час іти.
Усе добре.
Ходімо.
Усе гаразд, ходімо. Давай.
Переклад субтитрів: Ірина Філоненко
Творчий керівник Юрій Лаховський