OTTHON
Nem tudtalak kiverni a fejemből.
Folyton arra gondoltam, hogy hogy vagy, mit csinálsz.
És őszintén szólva nem biztos, hogy akartam, hogy jól legyél.
De örülök, hogy válaszoltál az üzenetemre.
Nem tudtam, hogy Hongkongban vagy-e, vagy...
Clarke-kal visszaköltözünk Amerikába. Muszáj.
A többi gyerekünk miatt.
Élniük kell az életüket.
Azt hiszem... mindannyiunknak élnünk kell az életünket.
Még neked is.
Mi az?
Akkor énekeld te!
-Én nem ismerem. -Pedig kéne.
Sosem éreztem magam annyira koreainak, mint Hongkongban.
Ez az első, amit a barátaid megjegyeznek.
„Ő Charly barátnője, koreai.”
Szerintük menő.
Tudod, koreainak és koreai-amerikainak lenni
két teljesen más dolog, tudod?
De legalább tudsz valamit Koreáról, nem?
Hallottál már azokról a tüntetőkről?
Lee Han-yeol és Park Jong-chul?
Annyira inspirálóak.
Nem tudom. Mármint Queens elég messze van Dél-Koreától.
Csak meg akarnak ismerni.
Amerikában ezt mikróagressziónak neveznék.
Ti amerikaiak túl érzékenyek vagytok.
Túl érzékeny vagyok?
Kértek vizet?
-Igen, légyszi. -Most jött egy új ellátmány.
-Köszi. -Mennem kell. Beszélnem kell a főnökömmel.
Muszáj menned?
Nagyon rég nem osztottak már be, ami fura.
És pénzem sincs.
Szia!
Gyerünk már!
Hónapokba telik, mire foglalkozni fognak a kéréseinkkel.
Szerinted belátható időn belül el fog érni valamit a mozgalom?
Ezt én nem tudom megmondani.
Mesélnél a letartóztatásodról?
Nézze, mindig van személyes áldozat, de valakinek állást kell foglalnia.
A generációnk felelőssége jelen pillanatban a legnagyobb.
Harcolnunk kell...
Mercy!
Gyere!
Megkaptam az üzenetedet. Minden oké?
Nincs időm pátyolgatni téged, úgyhogy belevágok.
Panaszkodtak rád.
A pasas a Tregunter partin?
Fullosan letapizott, amikor endíviával kínáltam.
Úgyhogy nekem kéne perelnem.
A csiliolaj amúgy kijön.
De tényleg.
Egy ügyfél hívott, hogy egy vendég tárcájából pénz tűnt el.
Egyértelműen illik rád a leírás.
Egyértelműen? Mit mondott?
Tudta a nevedet.
Micsoda? Honnan?
Szerencséd, hogy nem emel vádat.
De ártatlan vagyok.
Ez annyira igazságtalan. Hova menjek el dolgozni?
Így is alig tudok lakbért fizetni.
Anyám idejön meglátogatni pár hét múlva, és már előre rettegek.
Csak szeretnék valami jót mesélni neki, ha látom.
És sosem tudok.
Néha a hírekben keresek szörnyű történeteket
sorozatgyilkosokról, vagy ablakon kieső gyerekekről,
akiket egyedül hagyott a tini anyjuk,
vagy a nőről, aki csimpánzt tartott otthon,
és leszedálta, mielőtt átjött a barátja,
de a majom rosszul reagált a gyógyszerre,
és letépte a nő arcát.
Azt hiszem, jobban érzem magam,
ha ilyenekről olvasok,
a körülöttünk történő szörnyű dolgokról.
Tettethetem, hogy nem olyan rossz az életem.
Hogy nem olyan gáz, amit tettem.
Vagy hogy kevésbé legyek magányos.
Örülök, hogy minden rendben a főnököddel.
Biztos nem kérsz?
Oké.
Mind megeszem.
Nagy az étvágyad mostanában.
Nem is.
Jól nézel ki így. Tetszik.
Túl vékony voltál.
Ezek szerint boldog vagy.
Bébi, miért nem zuhanyzunk előbb?
Hé!
Hé, Mercy! Mercy!
David? Mit keresel itt?
Próbáltalak elérni.
Beszélhetnénk?
Mi történik?
Azt mondja, el kell mennie.
Nem hiszem, hogy kedvel.
Sajnálom, David vagyok.
Charly.
Hívtalak, és...
Előremennél, ha nem túl nagy gond?
-Oké, persze. -Csak egy perc.
Oké.
Tudom, mindkettőnknek szüksége van gondolkodási időre.
Tudni szeretném, hogy mit gondolsz.
Korábban nem annyira törődtél velem.
Úgy tűnt, nem akartad, hogy közöd legyen hozzá, vagy hozzám.
Tudom. Egy fasz voltam. Sajnálom!
Most kezdtem rájönni, mekkora ajándék ez.
-Ajándék? -Igen. A baba.
Vagy már...
Istenem. Megtetted?
-Mit? -Hogy mit?
Nem, nem tettem meg.
Úgy döntöttél, megtartod?
Nem tudom.
Mercy, ehhez késő van. Négy vagy öt hónapos terhes lehetsz.
Nézd, elkértem a nőgyógyász elérhetőségét, akihez mindenki jár.
A Matildában van.
Amit a Viktória-csúcs Ritzének hívnak, és elvileg ő a legjobb orvos.
Kifizetem, természetesen.
Nem kell.
-Nincs pénzed. -Kitalálok valamit.
-Elég, Mercy! Szükséged van rám. -De nem akarom!
Én vagyok az apa. Jogom van a döntés részesének lenni.
Jogod? Ebben biztos vagy?
Tudod mit? Csinálj, amit akarsz!
Végre egyetértünk.
Tudod, én csak próbálok helyesen cselekedni, oké?
Még csekket is írtam neked, hogy ne érezd rosszul
magad a pénz miatt.
Kösz. De ha végigcsinálom, akkor egyedül csinálom.
Rendben. Akkor elhúzok a picsába!
Oké. Tökmindegy.
Hahó! Szóval ő volt David.
Hallottam.
Vissza kell mennünk tüntetni.
Várj, akarok valamiről beszélni.
Arról a kisfiúról?
Gus?
Nem.
Mármint így találkoztunk.
Kivel?
Daviddel.
Ott volt aznap éjjel, amikor Gus eltűnt.
Nagyon kedves volt,
hazavitt engem.
Ha arról beszélsz, hogy korábban együtt voltatok,
semmi gáz.
Nem. Nem voltunk együtt. Ez...
Nem olyan volt.
Felesége van, és az volt, hogy...
Terhes vagyok a gyerekével.
Tessék?
Mármint most?
De megmondtam neki, hogy nem akarok tőle semmit.
Mióta tudod?
Nem is tudom.
Pár hónapja.
Pár hónapja?
Most már érted, miről beszélek.
Annyira el van baszva.
Akármilyen messze menekülök, az átok utolér,
mindenhol ott van,
és a dolgok azelőtt elromlanak, mielőtt esélyem lenne...
Esély?
Arra, hogy boldog legyek.
Hogy éljem az életemet. Hogy megszabaduljak tőle.
Hogy mondhatod, hogy nem kaptál esélyt? Pont nekem?
Nem úgy értem.
Mindent valami átokra fogsz, mintha nem te döntenél a saját életedről,
a saját boldogságodról.
Ellentétben sok másik emberrel, az életed tele van esélyekkel.
Kérlek, ne menj el!
Annyira szerencsés vagy, és még csak nem is tudsz róla.
Amerikai diplomád van, és amerikai útleveled.
Szabad vagy.
És most terhes vagy valami gazdag gweilo gyerekével.
Ez most kinek a hibája?
A feleségéé? Ő is az átkod része?
Vagy az enyém?
Vagy az a baj, hogy nem tudsz másra gondolni, csak magadra?
Charly! Charly, veled akarok menni.
Miért?
Hogy otthon mindenkinek elmondhasd, hogy tüntettél?
Ez nem a te harcod, és sosem volt az.
Turista vagy.
Nem befolyásolja a jövődet. Nem igazán. Bármikor elmehetsz.
Egy másik áldás, amit nem is látsz.
Az az igazság, hogy soha nem gondoltam rád.
Kizárhattalak az agyamból, mert semmit nem tudtam rólad,
és így könnyebb volt.
Aztán egy barátom mondta, hogy ez szörnyű,
és rájöttem, hogy igaza volt.
El sem tudom képzelni, mit gondolhatsz rólam.
Hogy mennyire utálhatsz.
És joggal.
Én is dühös lennék.
Nézd csak, ki jött haza!
Fáradtnak tűnsz.
Nem használod az arckrémet, amit vettem?
Megszünteti a ráncokat.
Szóval ez az új konyha.
Nem annyira új.
Öt éve nem jártál itthon.
A te Teslád áll odakint? Kinek az ötlete volt?
Apád hozta haza, ajándékként.
Biztos megérdemelted.
A fenébe! Elfelejtettem a dhaniyát.
-Elmenjek érte? -Ne!
Consuelo majd elmegy.
Consuelo!
Elmennél a boltba, és vennél némi friss koriandert?
Felaprózzam a fokhagymát?
Ne feledd, hogy holnap Paath-t tartunk.
Az apád gyógyulása miatt.
Be akartam iktatni papa műtétje előtt.
Anya, nem hoztam indiai ruhát.
Consuelo a padlásra vitte a régi holmidat.
Majd ott találsz valamit.
Chalo, most mennünk kell.
Nagyon törékeny, tudod?
Mindennek megvan a helye és ideje, Harpreet.
Apádnak nem kell tudnia a válásodról.
-Anya! -Beteg.
Ha felzaklatjuk, az megölheti.
Csak légy kedves!
Kedves? Nem tudok hazudni. Davidről fog kérdezni.
Nicsak, ki van itt!
Alszik. Hagyjátok pihenni!
Nem jó neki, ha túl nagy a forgalom a szobájában.
Megyünk.
Gyertek, gyerekek!
Meglátogatjuk apádat, ha felébred.
Tudtad, hogy itt lesznek?
Persze.
Találkoztál már velük?
Együtt reggelizünk. Mit hittél?
Apád Delhiből reptette ide őket.
Őszintén nem értem, mit lát abban a szégyentelen aranyásóban.
Úgy néz ki, mint egy koldus
egy bhatindai buszmegállóban.
De hát mit vár az ember egy olyantól, aki eddig mangót árult a piacon?
Anya, bas.
Kérlek!
A dahl, amit főztél, csodás.
Mikor tanulod meg elkészíteni?
Sajnálom, hogy nem tudtál beszélni vele ma.
Apád sokat változott, amióta beteg lett.
Az emberek változnak?
Nem tudom.
Nagyon magába nézett.
Hát volt miről elmélkednie.
Elhagyhattad volna.
Mármint volt munkád. El tudtad tartani magad.
Milyen élet az?
Mérgező dolgoktól mentes élet.
Sajnálom, nem beszélek Oprah-ul.
Sziasztok!
Szia!
Sukhi vagyok.
Ő itt Fauja.
Tudom, kik vagytok.
Anya nem akart jönni. Mi jó ötletnek találtuk.
Mindig is kíváncsi voltam rád.
Papa-ji nagyra tart téged.
Engem? Beszélt nektek rólam?
Mindig elmondja, milyen sikeres vagy.
Nos, titeket nem említett nekem, ami nem meglepő.
Sejthető volt.
Biztos örült, hogy végre megkapta a fiút, akire mindig is vágyott.
Ő jó ember.
Szerintem titeket egy másik ember nevelt.
Tudom, hogy Papa-jinek nehéz dolga volt Amerikában.
Azt mondta, hogy nagyon félt ott. Úgy érezte, nem irányít.
És mi mit irányítottunk?
Tessék?
Felejtsd el!
Nagyon szeret téged. Meg kell értened.
Nézzenek oda, ki van itt!
A tékozló lány visszatért.
Tegnap is meglátogatott, de aludtál.
Hát itt vagy, beta?
Szia, apa!
Hozok magunknak kávét. Ti csak beszélgessetek!
Hogy vagy? Izgulsz?
Sokkal jobb, most, hogy itt vagy.
Túl rég találkoztunk.
Bocs, hogy nem jöttem haza!
Megértem.
Hogy van David?
Ő...
Sajnálja, hogy nem lehet itt.
Értem.
Találkoztál Faujával és Sukhival?
Igen.
Jó gyerekek. Remélem, fogsz közeledni feléjük, ha már nem leszek itt.
Meglátod, milyen jó, ha van család.
Így látsz bennünket? Mint egy család?
Hát persze. A családom.
A gyerekek Isten ajándékai a férfinak.
Még nem késő Davidnek és neked, hogy...
Ami azt illeti, terhes vagyok.
Istenem!
Neked tartogattam a hírt. Hát most már tudod.
Tudod, hogy fiú-e?
Igen.
Fiú.
Beta, ez csodálatos!
Köszönöm ezt a tápláló és reményt keltő hírt.
Készen állunk, Mr. Singh. Amennyiben ön is.
Egy fiú. Micsoda áldás!
Köszönöm ezt a csodálatos hírt, beta. Erőt ad nekem.
Hé, apa!
Azt akarom, hogy tudd,
a gyerekem úgy fog felnőni, hogy tudja, milyen ember volt a nagyapja.
Ez minden vágyam, beta.
Mindent elmondok neki rólad.
Hogy eltörted anya állkapcsát anyák napján,
hogy lelökted a lépcsőn,
hogy egyik gyűrűje sem jó rá, mert minden ujját eltörted,
és amíg te szerető apát játszottál a másik családnál,
én otthon jegeltem a betört arcát.
Bármit is mond a másik család,
én nem felejtek. És sosem bocsátom meg neked.
Most már mehetnek.
A légitársaságok ellenőrizni fogják a beszállókártyákat és az úti okmányokat
a beszállókapuknál.
-Szia! -Szia!
Gyere ide!
Sajnálom az apádat!
Tessék!
-Köszönöm. -Hát persze.
-Hogy van anyád? -Hát, tudod, ő...
Brinder?
Igen. Na gyere!
Örülök, hogy hívtál. Már aggódtam érted.
Mi...
Hils?
Megöltem az apámat.
Sosem bocsátom meg magamnak.
Nem. Megöltem. David, megöltem őt!
-Megöltem az apámat! -Menjünk a kocsihoz!
Ott majd beszélünk róla, oké? Oké?
-Oké. -Hé, semmi baj.
Mintha csak néztem volna magam, mint egy megkínzott szellem,
mondtam ezeket a dolgokat, és nem tudtam irányítani.
Nem. Tudod, mit? Tudtam irányítani.
Ha őszinte akarok lenni...
Csak nem bírtam megállni, hogy kimondjam.
Nem akartam, hogy meghaljon, mielőtt hallja.
A gondolatát sem bírtam elviselni.
Basszus!
-Elmondtad neki, hogy külön váltunk? -Nem volt idő rá!
Túlságosan lefoglalt, hogy megöljem a szavaimmal.
Ugyan már!
Belefáradtam a dühbe.
Megértem.
És ő hogy van? A...
Mercy?
Kérdezhetek valamit?
Amikor azt mondtad, nem akarsz gyereket,
úgy gondoltad, hogy csak velem nem, vagy...
Hát persze, hogy nem.
Ezt gondoltad?
Hát, Mercy nem kér belőlem.
Nem akarja, hogy közöm legyen hozzá.
Talán észhez tér, nem tudhatod.
Csak annyit tehetsz, hogy jófiú leszel.
Ő is ezt mondta.
Hogy jófiúnak kell lennem.
Mert ez az igazság.
Mintha...
Csak próbáltam kitalálni, ki lehetek utánad,
és aztán elindult a szarvihar.
Nem volt időm gondolkodni...
Ugye nem akarod, hogy sajnáljalak?
Nem. Nem, persze, hogy nem.
Bassza meg!
Oké, ez fura lesz,
de amikor utoljára láttam Mercyt, elkérte tőlem a számodat.
Engeded, hogy...
Persze.
Tényleg?
Nem tudom, mi következik.
Mindig David volt az otthonom.
Azt mondtuk:
„Bárhová megyünk, amíg együtt vagyunk...”
-Látjuk még egymást? -Igen.
-„...otthon vagyunk.” -Kösz, Sam.
Los Angeles többé nem az otthonom.
Visszamentem, és tudtam.
De mit papolok neked a veszteségről?
Legalább tudom, hogy meggyógyulok.
Félek, persze, de...
Azt mondják, nem fedezhetsz fel új földet, ha nem vagy elég bátor ahhoz,
hogy elhagyd a partot.
Szeretném színesebbé tenni.
Jó ötlet, asszonyom.
Sokat gondolkodom ezen a mondáson.
Továbblépni.
Oké.
Előre.
-Erre? -Igen. Oké.
Vissza se nézve.
A megszállt terület tisztogatása ellenállás nélkül zajlott, de nem...
-Hé! Ne rollerezz a... -Jó, anya.
...hogy mi lesz a mozgalom következő lépése.
A helyzet normalizálódik a hongkongi pénzügyi negyedben,
miután több száz demokráciapárti tüntetőt tartoztattak le és távolítottak el.
A rendőrök láncfűrészekkel és markolókkal
rombolták le a kormányépületek előtti tábort,
ami a tüntetések központjává vált.
A legtöbb tüntető békésen és csendben hagyta el a területet,
ellenállás nélkül.
Ám, ahogy arról Gabriel Earls beszámolt, néhány dacos tüntető ott maradt.
A hongkongi kormány épülete előtti terület csütörtökig
Hé, drágám...
a demokráciapárti megszállás központja volt.
-Elintézek néhány dolgot. -Rendben!
Margaret Woo néven foglaltam asztalt.
Köszönöm.
Jó étvágyat!
Tudod, mi a beszéd ellentéte?
Nem a hallgatás. Hanem a várakozás.
Szóval csak úgy vársz? Nem hallgatsz meg?
Csak az van, hogy ez egy nagyon furcsa beszélgetés,
tele egy csomó kínos szünettel.
Terhes vagy.
Nem tudtam, hogy mondjam el.
Tudtam.
Tényleg?
Honnan?
Az emberek pletykálnak. Hongkong kicsi.
Hogy van Daisy és Philip?
Nem tudnak arról, hogy írtam neked.
Miért írtál nekem?
Nem tudom. Talán hogy bocsánatot kérjek?
Én is bocsánatkéréssel tartozom.
Miért?
Felhívtam a főnöködet.
Kirúgattalak.
Szóval te voltál.
Azt hazudtad, hogy loptam.
Most már kicsinyesnek tűnik, de akkor
csak erre tudtam gondolni.
Megbántottak és dühös voltam.
Minden jogod megvolt a feldúltságra.
Sajnálom, hogy a vádaskodásom kihatottak a házasságodra.
Nem Davidet akartam támadni.
Válaszokat akartam, és bárhol hajlandó lettem volna megtalálni őket.
Sajnálom!
Csak húsra és tejre tudok gondolni.
Hús és tej.
Éhes vagy.
Múlt éjjel az ágyban fekve
becsuktam a szemem, és bontott csirke lebegett a szemem előtt.
Annyira meg akartam enni valaminek a húsát, hogy éreztem a szagát.
Hús növekszik benned.
Logikus, hogy húsról álmodsz.
-Ms. Kim, kérem, jöjjön velem! -Jó.
Mercy Kim. Huszonöt éves.
Tudja az utolsó menstruációja dátumát?
Üresen hagyta a lapon.
Nem tartom számon. Mindig holdtöltekor jön meg.
Értem.
Akkor azt hiszem, a baba majd elmondja.
Kérem, feküdjön le!
Kinyitjuk a köntösét.
Előbb meghívhatna vacsorázni.
Oké.
Nagyszerű.
Relaxáljon!
Rendesen vigyázott magára?
Folsavat szed?
Terhesvitaminokat?
A narancslé a vodkanarancsból számít?
Nem.
Végzünk pár mérést, hogy lássuk, hanyadik hétben van.
Elég előrehaladott a terhessége.
Még nem volt orvosnál?
Rajta volt a listámon.
Nos, el kell kezdenie vitamint szedni.
Íme a kisbabája.
Ez az én kisbabám?
Igen. Azt mondanám, hogy olyan 23 hetes terhes.
Nem érzem, de tökre mozog. Annyira fura.
Minden normálisnak tűnik, szerencsére maga fiatal.
Túl sok nő esik teherbe túl idősen.
Akarja tudni a nemét?
Sokáig az emlékedet is ki akartam törölni.
Azt akartam, hogy ne létezz,
de itt vagy, hozzáadsz a világhoz.
Ironikus, nemde?
Gondoltál rá, hogy a tiéd lehetne a kisbabám?
Mert én folyton erre gondolok.
Ne mondd ezt!
Ne is gondolj erre!
Úgy érzem, olyan sokkal tartozom,
olyan sokat vettem el tőled.
Soha nem tudom jóvátenni.
Adni akarok valamit.
Te nem akarod a kisbabádat?
De igen.
De nem akarom elszúrni a kiscsajnak.
És el fogom.
Szóval kislány.
Már most rettegek miatta.
Figyelem! Utasaink a...
Figyelem, változás történt, a beszállókapu...
Mercy-a!
Szia, anya!
Ez meg mi?
Tudod, felszedtem pár kilót.
Miyoung-a... csak nem...?
Kövér vagyok, tudom.
Ne viccelődj! Nem kövér vagy! Terhes vagy!
Istenem! Erről van szó?
Azt hittem, a sok dim sum, amit ettem.
Te lány!
Hogyan?
Mikor?
Ki az apa?
Miért nem mondtad el?
Személyesen akartam elmondani.
Gyerünk, az emberek bámulnak. Menjünk innen!
Ha jön a baba...
Csinálok neked miyuk gukot, hogy tudj szoptatni.
Ökörfarkot is vennem kell.
Kollagénre van szükséged.
Anya, ez túl sok. Ne vegyél több kaját!
Már így is alig fér el.
Ez csak mostanra van.
Menjünk végig a holmijaidon, hogy lássuk, mit viszel magaddal, és mit dobsz ki.
Segítek.
Mit viszek magammal?
Igen, vissza New Yorkba.
Lefoglalom a jegyedet.
Együtt visszautazhatunk.
Nem megyek el innen, anya.
Nem?
Dehogynem mész.
Itt nincs számomra elég hely.
Ki kérte, hogy maradj?
Akkor ki fog vigyázni rád?
Még nem mondtál semmit az apáról...
Úgyhogy gondolom,
tőle nem várhatunk semmit.
Sejtettem.
-Daisy, gyere, menjünk! Daisy! -Gyere Chauncey! Megyünk.
-Philip, hol van a pulcsid? -A táskámban.
-Hol van a táskád? -Itt, asszonyom.
-Gyertek! Le fogjuk késni a repülőt. -Anya, eltört a fejhallgatóm!
Gyertek, mennünk kell. Elkésünk!
Chauncey nem evett és nem ivott, igaz? Semmit.
-Jó. És viszünk neki játékot? -Igen.
Mit gondolunk, kik vagyunk?
Bármelyikünk,
hogy immunisak vagyunk a tragédiára?
Egy napot sem tudok elképzelni nélküle.
-Amikor nem emlékeztet arra... -Elég!
Nem kell tovább büntetned magad, tudod?
Senkit nem árulsz el azzal, hogy próbálsz jobb életet élni.
A Gus eltűnése utáni napokban megőrültem a fájdalomtól.
Elképzelhetetlen fájdalmat éreztem.
Meg akartam halni.
De képtelen voltam,
mert életben kellett maradnom, hogy megtaláljam Gust.
Tudom, nehéz elképzelni, hogy egy nap mást is fogsz érezni.
De így lesz.
Túl fogod élni.
Muszáj, Daisy és Philip miatt.
És amikor jönnek a sötét gondolatok...
Te döntöd el, hogy elárasztanak-e...
Vagy felállsz...
Fogat mosol...
Széthúzod a függönyt...
És sétálsz egyet.
Nézed a gyerekeket, akik még veled vannak.
És dúdolsz.
Hogy a csend ne hengereljen le.
Elég lett volna pár szoptatási tanács.
-Essie, hol van a rágóm? -A táskádban.
-Nem, megnéztem, és nincs ott. -A táskádban van.
Essie, kell a rágó, különben elpattan a fülünk.
-Idő? -Philipnél van.
Negyed van, még időben vagyunk.
Még mennyi idő? Nagy ez a reptér.
Ne légy ilyen lusta, Daisy!
Lusta Daisy!
-Lusta Daisy! -Te jó ég!
Philip!
-Fogd be! Apa, hallod ezt? -Hé, Philip! Ne már!
Te mondtad, hogy fáj a lábad.
Mert lehorzsoltam focin, nem lustaságból.
Talán csak béna vagy fociból, Philip!
Srácok!
Szóval mikor mentek el?
Túl hamar.
-Azta! Nézzétek, mekkora gép! -Igen, hatalmas.
-Apa, az a miénk? -Igen.
Jó lesz nektek otthon.
Nincs otthonom Gus nélkül.
-Így közelebb leszel a vécéhez. -Hé!
Miért akarnék közel ülni a vécéhez?
-Nem fogok középre ülni. -Srácok, beszállunk.
-Miért? -Srácok, bármikor cserélhetünk helyet.
Margaret!
Mi a baj?
Nem megy.
Anya?
-Hé! -Anya?
Oké.
-Nem hagyhatom itt. -Tudom.
Tudom.
-Megértelek. -Mi?
-Nem megy. -Várj!
Semmi baj.
-Minden rendben. -Anya, mit...
-Szeretlek. -Nem teheted ezt.
Hozd haza Gust!
-Anya, mit csinálsz? Menjünk! -Anya később jön utánunk, oké?
Hamarosan láthatjuk.
Daisy, nem hagyhatom itt Gust. Nem megy.
Te vagy a legrosszabb anya a világon,
és annyira utállak!
-Daisy! -Daisy!
Szeretlek, anya.
A 819-es Los Angeles-i gép rögtön indul.
-Philip, mennünk kell. -Apa!
-Gyere! Ne aggódj! -Gyertek már!
Később találkoztok. Rendben?
Essie!
Megértem.
Vigyázzon magára! Rendben?
-Helló! Szia! -Helló!
Nahát, tökéletes! Pont ezt akartam!
-Köszönöm szépen. -Kicsit nehéz.
-Majd én viszem... -Tudod, mit? Majd én.
-Oké. -Igen.
-Megvan. Köszönöm! -Viszlát!
Köszönöm!
Utat a szőnyeges nőnek!
Bocsánat!
Elnézést!
Megy ez.
Köszönöm.
Bocsánat!
Köszönöm.
Elnézést!
Köszönöm.
Elnézést! Bocsánat!
Egyél egy kis gom-tangot!
Ne légy mérges!
Gyere ide!
Elég, anya! Jól vagyok.
Gyere ide!
Az én kisbabámnak kisbabája lesz?
Umma.
Minden rendben lesz...
Itt van Umma.
Ne sírj!
Most jól kell táplálkoznod a kisbabádért.
Egyél egy kis levest!
Hozok neked rizst.
Nem telik el pillanat, hogy ne gondolnék arra, amit tettem.
Nem telik el pillanat, hogy ne gondolnék rád.
Vártam, hátha történik valami.
Egy mérhetetlenül kedves gesztust,
egy megbocsátást, ami mindent visszaállítana a régibe,
hogy engedélyt kapjak arra, hogy újra élhessek.
De nincs az a csoda, ami eltörölhetné a múltat.
A fájdalommal kell tovább élned.
A fájdalom a részeddé válik.
És hamarosan már magadra sem ismersz nélküle.
Mindennél jobban...
kívánom, hogy valamikor a jövőben boldogságra találj.
Hogy esetleg olykor-olykor megfeledkezz a fájdalomról.
És... remélem, én is boldog leszek.
A lányomért.
Magamért.
Nekünk kell eldönteni, hogy újra elkezdünk élni.
Egyik lábunkat a másik elé tesszük.
Egyik lélegzetet vesszük a másik után.
Dudorászunk.
A feliratot fordította: Rácz Júlia
Kreatív supervisor Petra Nekam