För trehundra tusen år sedan,
när människor först vandrade på denna planet var livet mycket enklare.
Man jagar, äter, bygger en eld, bygger ett hem,
hittar en person, bildar familj.
Det fanns inget att välja, så det fanns inget att förlora.
Kanske livet under förlossningen,
eller en sabeltandad tiger-attack, eller nåt.
I dagens Harlem tar vi 35 000 medvetna beslut varje dag.
Vissa obetydliga, några långvariga.
Men då och då,
kommer det där beslutet som förändrar allt en dag.
Gör vi ett misstag?
Vi borde inte göra det här.
Berätta. Varför inte?
Vi har mycket att göra innan vi åker, eller hur?
Vi flyttar till Paris ikväll,
vi måste glömma något.
FEM ÅR SEDAN
Camille?
Du oroar dig för mycket. Vi klarar oss. Det är klart.
Ja, du har rätt.
Jag glömde bort att göra det här.
Ja.
Vi vill inte att du ska glömma det.
Det luktar gott. Vad beställde du?
Vänta, har du lagat mat?
Med vad? Allt var packat.
Inte allt.
Jag lärde mig av Iron Chef
att om man har ägg, har man en måltid.
Var var du när jag växte upp?
Vi hade aldrig mer än tre saker i kylen, och min mamma hatade mataffärer.
De överväldigade henne.
Ju mer jag får veta om din mamma, undrar jag hur du ens kom ur henne.
Hon är en gåta.
Mer som en mardröm.
Hörde hon av sig?
Ja, hon messade.
Så vi ska försöka träffas igen.
Hon kommer till stan idag.
Det är ganska nära.
Ja.
Det är bra. Jag är glad att ni träffas.
Låt mig ta lite mat,
för har 100 avsked idag, och hungern...
har byggts upp.
Okej.
Nu är det möten hela tiden.
Jennifer, berätta för Stephen
att Angie Wilson har lyssnat på Power 105
i sex jäkla timmar
och hörde inte hennes höga,
men ändå kontrollerade, vokala tagningar av Flow Into You som fyller ljudvågorna.
Eftersom han verkar älska möten så mycket,
borde jag kanske dyka upp på ditt kontor i eftermiddag
och ha ett improviserat möte för att diskutera hans prioriteringar.
Subba! Hejdå!
Hallå? Somliga bor här!
Ratta in på Power 105.
Bäst att jag hör mig själv.
Ja. Nej, så klart.
Vi är glada om vi kan hjälpa dig undvika skatten.
Ja, absolut. Hejdå.
Perfekt tajming.
Jag avslutade ett telefonsamtal
med Walter McDougall...
Jag tänkte just på honom.
Han skulle kunna ta ett huslån
-om du låser det på 3 %... -På 3 %.
kan han ändå se det som ett husköp,
-även om han... -Hyr ut det.
Du och jag tänker alltid likadant.
Är det konstigt att höra min flickvän
prata om ekonomi gör mig upphetsad?
Och om jag inte gjorde det här?
Vad?
Knack, knack!
Mamma!
Dotter. Blivande svärson.
Mamma?
Trevligt att ses igen.
Jag ringer dig sen.
Okej.
Om du fortsätter kalla honom svärson innan han friar,
skrämmer du honom.
Eller så fixar jag ett äktenskap.
Det kan du göra.
Du kan inte bara komma hit när du vill.
Jag är ledsen, Quinnie.
Jag kan inte motstå att se min tjej i arbete.
Se på dig i din kjoldräkt.
Jag älskar det.
Perfekt man, perfekt jobb.
Mamma, snälla.
Varför kan du inte fira dina framgångar?
Jag gör det.
Jag ska äta lunch med en av de yngsta cheferna
i JP Morgan Chases historia.
Jag önskar att jag kunde äta lunch med dig men jag har så mycket...
Tyvärr.
Be inte om ursäkt för att du jobbar.
En dag är du VD i ett hörnkontor
och lunchar med din mamma när du vill.
Överenskommet.
Okej, jag ska gå.
Och säg Bon voyage till Camille.
Fast, Paris, verkligen?
Jag menar, varför? Nej.
Du vet? Jag förstår inte.
Hej då, mamma.
Hur kan jag hjälpa till?
Låt oss se. Kvinnor...
De installerar 40 % fler appar än män.
Varför bygger vi inte mer för dem?
Säg att nån har nåt för kvinnor?
-Ja. -Jag har nåt.
Det är en speciell kalender
som påminner en kvinna 24 till 48 timmar
innan menstruationscykeln börjar.
Och det bästa är
att den delas automatiskt med hennes kollegor, hennes man,
så alla vet när hon blir en subba.
Jag kallar den, Röd varning!
Ja!
-Ja. -Ja.
Det är att tänka som en kvinna.
Det är så jäkla kränkande, även när det är för kvinnor.
Det är som att jag inte finns.
Skit i det då. Gör nåt annat.
Vi rekryterar alltid på Fierce.
Men ni betalar inte.
Tidningar tar tid.
Och livet kostar pengar.
Jag kan knappt betala hyran.
Jag kanske har en lösning på det.
Allvarligt?
Kolla pommesen.
Vad?
När du hämtade servetter gömde jag den,
men jag måste tillbaka till jobbet, så...
Herregud! Är det här en...
Tyesha May Reynolds, vi har varit ihop i ett år,
det finns ingen jag hellre vill dela mitt liv med.
Vill du flytta in hos mig?
På riktigt?
Ja, på riktigt.
För evigt.
Ja!
Hallå. Nu är vi här.
Hur kan jag förneka att du åker
om du verkligen säger hejdå?
PS, det är bäst att paleo-skiten funkar.
Du vet hur svårt det är att få en 250-gramsstek levererad kl. 10:00.
Det funkar definitivt, du ser fantastisk ut.
Jag är akademiker. Jag bryr mig inte om det ytliga.
Gudskelov, det är bäst att jag ser bra ut.
Jag skulle bokstavligen döda för bröd.
Du råkar inte ha en fralla eller en baguette i handväskan?
Attans. Frallorna ligger i min andra väska.
Sätt dig.
-Det är dags att ta farväl. -Ja.
Är du 100 % säker på att du vill avbryta din akademiska bana?
Nej. Det är inte ett avbrott.
Jag har gjort arbetet,
ska bara skriva min avhandling, det kan jag göra var som helst,
och "var som helst" råkar vara Paris.
Så jag kan vara med Ian.
Camille...
Jag ska gå över alla gränser mellan lärare och elever,
jag gjorde samma sak...
och jag ångrar det så mycket.
När jag var i din ålder var jag gift med två barn.
Jag avbröt min utbildning,
mina mål medan han gick läkarutbildningen.
Sen hade han sin praktik och jag arbetade på hemska jobb
bara för att få ihop det.
Kinkos, jag var värdinna på Red Lobster.
Jag gillar Red Lobster.
Snälla, självmord verkade överflödigt.
Han lämnade inte ens på skolan en enda gång.
Vi byggde ett liv så jag tog det
tills en av de andra läkarpraktikanterna tog över.
Blond, tuttar som kanonkulor.
Men Ian är inte så.
Historien är full av kvinnor som fått börja om
för att de var tvungna att uppoffra sig för en mans dröm.
Okej, jag säger inte mer.
Du vet vad du gör.
Bara en sak till.
Även om du fortsatte med din avhandling,
och det är ärligt talat ett stort "om".
Jag menar, ärligt talat, det är Paris. Sex, croissanter...
Männen där, de är så fula att de är heta.
Vad kan konkurrera med det?
Även om du skrev, kan du fortfarande inte praktisera,
du kan inte umgås med äldre fakultetsmedlemmar,
som är nödvändigt för att du ska få fast anställning här.
Är det inte din dröm?
Jo.
Men jag menar, se på dig.
Ser du? Du lyckades ändå.
Men jag är för gammal för att njuta av det!
Du vill inte åka när vi ska välja vår första kvinnliga president!
JAG ÄR MED HENNE HILLARY 2016
Det är ditt mest övertygande argument.
Ser du?
Jag kommer verkligen sakna dig.
Jag kommer verkligen sakna dig också.
Du är den enda studenten som inte irriterar mig.
-Dr Goodman, hej. Jag... -Nej!
Jag klarar inte det.
Ta väl hand om dig själv.
Till: Mamma - Var är du?
Jag har varit här i en timme.
Nu
Mamma - Hej Cam, ändrade planer. Jag klev på fel tåg.
Jag får träffa dig när du kommer tillbaka.
Njut av semestern!
Vad förväntade jag mig?
Att hon skulle messa nåt,
eller plötsligt dyka upp och säga hejdå?
Jag är så dum.
"Ha en trevlig semester"?
Varför beter hon sig som det är en kort resa?
-Camille? -Vad?
Det är okej att du fortfarande hoppas att hon dyker upp.
Tack.
Jag förstår dig.
Du vet att jag förstår.
Tack för att du är allt hon inte var.
Nästa?
Destination?
Paris.
Ja. Paris.
Det blir ett fantastiskt äventyr.
-Vänta tills du ser vad jag har planerat. -Jisses!
Vad är "Jisses"?
Det går ut om fem månader.
Jag förnyar det på posten.
Man kan inte åka utan visum när giltighetsdatumet går ut så snart.
Har du ett visum?
Du sa att det inte behövs.
Jag trodde att ett utgångsdatum är ett utgångsdatum.
Så vad gör vi nu?
Vi måste med flyget och vara i Paris på måndag.
Jag är på er sida. Jag tror på en total förintelse av nationella gränser
till förmån för ett självstyrt, statslöst samhälle som saknar godtyckliga lagar.
-Vad är det? -Vad?
Men du måste förnya ditt pass.
Det här känns konstigt.
Det är som att vårt hjärta saknas.
-Så fånigt. -Ärligt talat.
Jag tror alltid att hon ska komma.
Vi kan överraska henne.
Vi borde göra det.
Chauffören kan köra oss.
Kallade du honom "chaufför"?
Vi sa hejdå till henne tio olika gånger igår.
Vi lovade henne ett tydligt avslut förra gången.
-Men vem går vi till för råd nu? -Ja.
Hallå? Mig, uppenbarligen.
Jag är redo att bli Camille 2.0.
Jag är en bra lyssnare.
Okej, nya Camille.
Ni vet att jag inte gillar jobbet, eller hur?
Ja, det gör vi.
Tye, det är oförskämt.
Ingen sa till dig att ta det tråkiga jobbet.
Jag ser Ian gå och jaga sin dröm
och jag är avundsjuk.
Ska jag också göra det?
Är det galet att göra en sådan plötslig ändring?
Jag vet vad du menar.
Jag går igenom samma sak!
Melissa bad mig flytta in hos henne.
Herregud. Det är fantastiskt!
Hurra, kärlek!
Men hur kan jag förbinda mig utan att stänga dörren?
Till vad? Vilken dörr?
Inget.
Jag menar, ska hon sluta?
Ska jag flytta in?
Hallå? Nya Camille?
Jag bryr mig inte.
Power 105 spelar inte min singel.
Det borde vi prata om, tråkmånsar.
-Vi får klara oss själva. -Ja.
Så, som Camille,
säger jag att vi ska göra det vi är mest rädda för,
oavsett risken.
Ringer... BJ Brandon J.
Hallå?
Två gånger på en dag? Vad händer?
Mamma, jag bad dig komma
för jag ville berätta att jag...
sa upp mig från jobbet.
Du vad?
Jag sa upp mig.
Efter att jag gick?
Jag var tvungen. Förlåt. Jag var olycklig.
Jag är förfärad.
Fick du ett annat jobb?
Nej, inte än.
Jag har sparat lite pengar så jag klarar mig ett tag.
Varför slutade du utan ett jobb?
Jag vill starta eget företag.
Nej!
Mamma, jo.
Nej. Ja.
Ja. Jag förstår.
Du älskade mig
för att du äntligen kunde skryta om mig
för alla dina vänner om mitt chefsjobb på Chase,
och min fina pojkvän.
Men mamma, jag hatade det jobbet.
Det är inte mitt kall.
Du borde skämmas.
Och bara så du vet...
Jag älskar allt om dig.
Du är mitt barn.
Jag gillade det jobbet, eller vilket jobb som helst,
för att du försörjde dig själv.
Du tjänade dina egna pengar.
Förlåt mig för att jag påpekar den uppenbara ironin,
att du pratar om att tjäna egna pengar?
För att jag var ekonomiskt beroende av din pappa
var jag så stolt.
Jag vet vad den dynamiken gör.
Jag ser ner på honom, han ser ner på mig.
Vi älskar varandra,
men pengarna finns alltid där.
Och nu kommer det att vara så med oss.
Mamma, nej. Jag har en affärsplan och pengar.
Jag har sett din pappa gå igenom det här,
innan saker satte igång.
Man behöver mycket pengar för att starta ett företag.
Och när det blir tufft,
kommer du till oss,
och då kommer saker att förändras.
Ja,
när mitt gym för barn är framgångsrikt,
accepterar jag din ursäkt.
När du kommer och ber om pengar, accepterar jag din.
Stephen? Hej?
Tänker du inte svara mig?
Vad i helvete?
Jag ser dig.
Jaja.
Jag kunde tyvärr inte ringa
när jag hanterade upplösningen av min avdelning.
Nej, vänta. Upplösning?
Avdelningen stänger ner.
Jag förstår definitionen.
Varför har jag inte hört det?
Läs nyheterna. Vi slås ihop med en firma.
The Shade Room har högsta beredskap
om Tamar får sparken från The Real.
Inget om det här.
Så... vem är min nya chef?
De behåller bara några utvalda artister.
Jag är utvald.
Det är du inte, Angie.
Du har inget kontrakt längre.
Vad menar du?
Vad hände med att jag var generationens röst?
Att visa mörkhyade tjejer att det är okej att ha Beyoncé-karriärer?
Det är över, Angie.
Nej! Flow Into You höll på att bli en hit.
Du sa själv att jag skrev den med min själ.
Vi måste göra klart albumet!
Det finns inget album!
Ingenting kommer att slå! Du skulle inte ha sagt till talangkillen
att han inte visste vad han sa
och släppte singeln du inte skrev.
Ingen spelar Flow Into You
för ingen gillar den.
Släpp den andra då.
-Sätt igång. -Ingen investerar ett öre till i dig.
Du måste vara ute ur huset vid dagens slut.
Mitt hus.
Nej, företagets hus.
Och du är ute.
Och jag säger...
Nej. Tvinga mig inte att ringa vakterna.
Ni har råd med säkerhet nu.
Du ljuger.
Vänta tills jag avslöjar dig i mina memoarer.
Riv ner bergen
Skrik och ropa
-Vad är det för fel på dig? -Släpp mig!
Jag kan vänta på dig och släppa av dig var du vill.
Hallå? Somliga bor här!
När vi flyttar ihop,
tvättar vi fortfarande separat, för mycket vikande för mig.
Vad är det med dig?
Det är något jag måste...
Jag har aldrig berättat det här.
Du skrämmer mig.
Nej, inget skrämmande.
Bara att flytta ihop, och varför det inte kan hända direkt.
Jag måste släppa ett gammalt liv innan jag kan hoppa in i ett nytt.
Jag är ännu mer förvirrad.
Mel...
Jag är...
tekniskt sett...
gift.
Du...
Vad?
Jag vet.
Inte ens mina tjejer vet det.
Före college var jag kvar i Georgia och jag ville inte vara det.
Jag var gay och ville inte vara det.
-Han heter Brandon... -Han heter?
-Ja. -Bra.
Det är dumt nu, men...
Jag kände inga andra lesbiska.
Jag trodde inte att det ens var ett alternativ.
Han var typ min bästa vän i gymnasiet.
Och en dag umgicks vi och hånglade.
Min första kyss.
Jag visste inte hur det skulle kännas... Det kändes så...
Ingenting.
Som om jag satt på andra sidan rummet,
och såg mig själv kyssa en kille och tycka att han är bra nog.
Vi kunde gifta oss och jag kunde vara normal
och all skit jag kände för kvinnor skulle...
Jag vet inte, jag skulle komma över det.
Men det är naturligtvis inte så det funkar.
Saker och ting blev mer och mer intensiva.
Jag ville berätta för honom.
Jag försökte typ en miljon gånger.
Men han var så söt.
Allt han pratade om var vår framtid och allt vi kunde göra.
Jag kunde inte såra honom.
Så du bara stack?
Och såg aldrig tillbaka.
Du trodde inte att försvinna skulle såra honom?
Jag vet.
Det är därför jag aldrig berättade för nån.
Men jag älskar dig, och...
och jag vill vara ärlig så att vi kan gå vidare.
Jag är ledsen, Tye.
Det här är åt helvete på hundra olika sätt.
Jag menar, du höll det från mig?
Hela tiden?
Jag har känt mig så skyldig.
Inte tillräckligt skyldig för att göra nåt?
Det är bortom själviskt.
Vad händer om du får nog nu?
Kommer jag att vakna upp och du är borta?
Baby, nej. Det...
Det skulle aldrig hända.
Ja.
Din man tänkte säkert samma sak.
Ja, jag...
Jag behöver en paus.
Paus just nu eller...
Jag måste gå.
Snälla, gör inte det här!
Helvete!
Det tar evigheter.
Japp.
Ska du vara arg på mig?
Nej, det är okej, jag är bara trött.
Jag klarar det här ensam.
Varför går du inte hem och sover?
Vi packade sängkläderna. Hyresgästen kommer i morgon bitti,
det blir konstigt om jag är där.
Om hyresgästen dyker upp,
säg att vi åker så fort vi löst det.
Han förstår, planer förändras.
Nej, Ian. Planer förändras inte.
Folk gör fel och det ändrar planer.
Du har helt rätt.
Men jag har aldrig hört nåt liknande.
Varför ha ett falskt giltighetsdatum?
En Google-sökning hade visat det.
Men inte för ingenting. Du visste inte.
Varför är det upp till mig? Alltid?
Måste jag ta ansvaret så att alla andra kan ändra planer?
Hela mitt liv har jag fått ta att mamma ändrar planer
utan hänsyn till mig.
Andas.
Jag vill inte andas!
Jag vill hålla mig till planen!
Dessutom ändrar jag plötsligt hela min karriärplan.
-Helvete. Är jag min mamma? -Ingen är din mamma utom din mamma.
Tänk om det var vårt barn
du glömde att hämta på grund av en planändring?
Har vi barn nu?
Jag vet inte.
Eller är socialtjänsten på väg att ta dem?
Camille.
Var bor vi?
Hos värdfamiljen.
-Hur länge? -Bara...
Hur länge är vi i nåns gästrum?
Lovar kocken dig ett jobb?
Du spårar ur.
Ja, det gör jag, för jag klarar inte alla ändringar!
Nästa?
Hej.
Vill du ha det fortare?
Ja, frun. Jag har en biljett.
Hade en biljett. Vi missade det för planer förändras.
Vem säger du det till?
Det blir 1 000 dollar för att få det över natten.
Ett tusen dollar?
Jag visste inte att det skulle bli så dyrt.
Ännu ett "googla-skiten"-ögonblick.
Ge henne ditt kreditkort.
Det är maxat.
Vad?
Vad har du köpt?
Vet du vad, det är okej.
Jag fixar det. Som vanligt.
Ta 600 dollar på det här kortet och resten på det här.
Om det inte fungerar tar du 250 på det här
och resten på det här.
Och grejen med beslut, de riktigt stora,
är att de kan vara så överväldigande,
att de ibland tar en hel livstid att ta.
Historien är full av kvinnor som fått börja om
eftersom de gör uppoffringar för en mans dröm.
Eller ibland tar det en dag...
Hallå. Bra promenad?
Här ändrar jag plötsligt hela min karriärplan.
Helvete. Är jag min mamma?
Och ibland på grund av din livstid...
Jag klarar inte alla ändringar!
På grund av dagen...
Och jag ångrar det så mycket.
Bestämmer man...
Taxin är här om två minuter.
Jag åker inte.
-På ett ögonblick. -Vad?
Förlåt.
Jag vet att det här är...
Jag kan bara inte.
Vänta. Baby.
Nej. Jag var uppe hela natten och jag...
Pass-grejen var det bästa för oss,
det gav mig en chans att tänka efter.
Verkligen tänka igenom det.
De månader du tog för att bestämma dig, det var inte...
Tänkte du inte?
-Du hade en stressig kväll... -Gör inte så.
Jag vet hur det låter.
Jag känner att...
Jag går tillbaka till kaos för det är det jag är van vid.
Baby, Paris är inte kaos...
Inte för dig.
Du jagar din dröm.
Men var är jag i den?
Du är den största delen av min dröm.
Du är den...
Men att bara åka, lämna det liv som jag vill ha här.
Mina vänner, mitt arbete, mitt kvarter...
det är inte jag.
Så även om jag åkte skulle du inte ha mig.
Kanske Paris-jag skulle vara bra,
men jag kan inte bara lämna
allt för en okänd framtid med dig.
Du måste göra det bästa för dig,
jag gör det bästa för mig.
Vad hände med det rätta för oss?
Vet du vad som är galet? Det är "vi."
Det "vi" som fanns,
tog slut när du slog sönder vårt liv här.
Jag behöver stabilitet, Ian.
Så du följer inte med och gör slut med mig?
Det har ihjäl mig!
Men långdistans och Skype
och semestrar när vi har råd?
Då sitter vi halvt fast i något.
Och "oss..."
Och "vi..."
Vi förtjänar mer än så.
Så jaga din dröm...
Jag hoppas att det blir bra för dig.
Du krossar mitt hjärta.
Jag krossar mitt eget.
Undertexter: Åsa Arbjörk
Kreativ ledare Monika Andersson