Blikající světla užitá v tomto pořadu mohou u osob trpících
fotosenzitivní epilepsií vyvolat záchvat. Jeho sledování je na uvážení diváka.
VIDĚLI JSTE...
Vypadni z mého domu!
Promluvíme si později.
Debbie, kde je Mark?
Vím, že jsi superhrdina.
Jen si leť, chlapečku.
-Ahoj, Eve. -Takže dnes pomáhám tobě.
Pěstujeme ti nový tělo.
Ví Mark, že jeho táta je vrah?
Nepleť se do toho, Cecile.
Tady Markova máma. Musím s ním mluvit!
Co se děje?
Kde je Všemocný? Kde je?
Vrahu! Ty jsi nás zradil!
Měl jsi zůstat mrtvý.
Tati?
Marku...
Musíme si promluvit.
Ne!
Někdo tě ovládá!
-Tati, řekni mi, jak to zastavím. -Marku...
Nechte tátu být!
-Nechte ho být! -Dost.
Jsem to já, Marku. Jenom já.
Takhle to být nemělo,
ale nemám na vybranou.
Musíš vědět, odkud opravdu pocházím.
Jsem z Viltrumu,
ale není to planeta, o jaké jsem ti vyprávěl.
Vytvořili jsme dokonalou civilizaci.
Ale stálo nás to veškerou sílu, odhodlání a kuráž.
Aby naši lidé dosáhli plného potenciálu,
museli jsme se zbavit těch slabých.
Byl to dlouhý a složitý proces.
Když to skončilo, populace byla poloviční.
Ale to, co povstalo z popela, bylo nezastavitelné.
Když jsem se narodil,
Viltrum byl největší říší v galaxii.
A chtěli jsme, aby to byla jediná říše.
Když jsem dospěl, šel jsem válčit.
Bylo to těžké, ale věřil jsem naší vizi.
Některé druhy se nám bránily, ale žádný nevydržel dlouho.
Brzy se naše říše rozšířila na tisícovky planet.
Ale jak teritorium rostlo, lidí bylo stále méně
a naše expanze se zastavila.
Potřebovali jsme lepší a efektivnější způsob dobývání světů.
Těm nejdůvěryhodnějším důstojníkům přidělili planety, které měli oslabit.
Já byl jeden z těch šťastných.
Nemohl jsem tvé matce říct, proč tu jsem...
Ale ta doba skončila.
Teď musíme připravit Zemi na připojení k Viltrumské říši.
To je dobrá zpráva, Marku.
Konečně uděláme to, co udělat máme.
Budete tím, kým máme být.
Lhal jsi mi.
Nemohl jsi poznat pravdu.
Ne dokud jsi neměl schopnosti. Dokud jsem si nebyl jistý.
Jistý čím?
Že jsi Viltruman.
A kdybych nebyl, byl bych další člověk k podmanění?
Ne, tohle nedává smysl.
Máš mě rád!
Miluješ mámu! Já to vím!
Máš vůbec tušení, jak dlouho žijeme?
Čím jsme starší, tím pomaleji stárneme.
DNA Viltrumanů je tak čistá,
že jsi skoro čistokrevný.
Budeš žít tisíce let.
Rozumíš, co to znamená?
Každý, koho znáš a miluješ, umře dřív, než budeš vůbec vypadat na třicet.
Nechci, abys to prožil.
Tohle není tvůj svět. Je jejich.
Ale můžeme jim pomoct. Zastavíme války.
Zastavíme hlad.
Dáme jim lékařské technologie o staletí pokročilejší než jejich.
Už to děláme.
Nebýt nás dvou, takhle planeta by zanikla v plamenech.
Jen musíme Zemi přivítat do naší říše.
Miluju tvou matku,
ale je pro mě spíš jako domácí mazlíček.
-Mazlíček? -Jinak to nejde, Marku.
-Nesahej na mě! -Uklidni se.
Neuklidním se! Tohle je šílený!
Co si myslíš, že se stane?
Že zotročím svoje přátele pro mimozemšťany, který ani neznám?
Tohle je můj život! A moji lidi!
-Máme povinnost vůči Viltrumu... -Mně je Viltrum u prdele.
Je mi fuk, jestli budu žít milion let.
Tohle je můj domov, a ty ho nezničíš!
Nevíš, co povídáš.
A nemůžu dovolit, abys mi překážel.
Přesně vím, co říkám.
Tak prosím.
Vážně si myslíš, že mě zastavíš?
Zmapujte trajektorii.
Musím vědět, kam letí, než tam dorazí.
Mrzí mě, žes to musela slyšet.
Zabijí se navzájem, Cecile. Musíš to zastavit.
Máme je, pane.
Zpomalují asi 30 kilometrů jihovýchodně od Chicaga.
Chicago? Jsou na dosah. Povolejte stíhačky.
Pane, co to bude platné?
Po tom všem, co jsme na Nolana zkusili, nic zvláštního. Ale rozptýlí ho.
Třeba ten kluk zatím něco vymyslí.
Do hajzlu!
Dobře, co uděláme? Vyrazíme tam?
A co pak? Neudržíme s nimi krok.
Ne. Poslechneme Cecila a zůstaneme tady.
Tahle bitva je nad naše současné možnosti.
Robot má... Rudy má pravdu.
Naše šance přijde.
Eve! Prokrista, jsi v pořádku.
Nic mi není. Co Mark a Všemocný?
Všemocný mu dává na prdel. Svět zešílel.
Rozhodně. Skutečně doufám, že Mark dostojí svému jménu.
Aby se postavil otci a přežil, musí být...
NEPORAZITELNÝ
Nedělej to! Ještě není pozdě!
Ale je.
Cíl zaměřen. Vyrážíme.
Cecil chce zase zdržovat.
Podívej se, co potřebují, aby napodobili zlomek naší síly.
Až se rozdělí, palte do něj vším, co máte.
Rozumím.
Je správné je litovat, Marku.
Ale špatné si jich cenit jako svého druhu.
Teď!
Přímý zásah.
Opakuji, přímý zásah Všemocného.
-Mám tě. -Padák nevystřelil!
Nepotřebuješ ho.
Páni, díky.
Nečekal jsem, že přežiju.
-Málem jsi ho zabil! -A ty jsi ho zachránil.
Tolik snahy a proč?
Ne!
Kde je ta druhá?
Mám ho v zádech.
Tys ho zabil!
Teď nebo za 50 let, jaký je v tom rozdíl?
Jaký je v tom rozdíl?
Mohl žít!
Tebe jeho smrt snad rozrušila?
Bolelo tě to?
Uvidíme, jak zvládneš tohle.
-Gretchen! -Mami!
Mám tě.
Nehýbej se.
Neboj se, dobře?
Mami!
To ne!
Jak jsi to mohl udělat?
Byla to tvoje chyba.
Ty lidi zabil tvůj vzdor proti nevyhnutelnému.
Kolik jich musí umřít, Marku?
Je to na tobě.
Co s těmi křehkými životy vlastně dělali?
Poslouchej, co ti říkám. V srdci víš, že mám pravdu.
Pravdu?
O tom, že lidstvo je ubohý a zbytečný?
Mámin život snad nemá cenu?
Když se na to podíváš s odstupem...
-Nemá. -To ne!
Debbie...
Jak můžeš tohle říct?
Jak můžeš o mámě takhle mluvit?
Lháři!
Poprvé v životě ti říkám pravdu.
Musím je zachránit.
Ne.
Možná se tentokrát poučíš.
Bože.
Ti lidé jsou bezvýznamní.
Bez nás jsou jako neandrtálci.
Pleteš se.
Viděl jsem tě lidi zachraňovat.
Málem jsi umřel, abys je ochránil.
Možná jsi byl Viltruman, když jsi přiletěl na Zem,
ale změnil ses! A byl jsi tu šťastný!
Jistě, byl jsem šťastný. Na chvíli.
Ale jsem věrný Viltrumu,
ne týhle ubohý parodii na civilizaci.
Pusť mě!
Neposloucháš, Marku.
Můj čas tady byl jen mžik v délce mého života.
Ty mě neznáš.
Spálím tuhle planetu na prach,
než bych s těmi zvířaty musel žít další minutu.
Prosím tě.
Neměl jsem tě vychovávat jako člověka.
Měl jsem tě líp připravit a víc tě naučit.
Měl jsi lehký a bezbolestný život.
Jsi Viltruman jenom krví.
A tvoje skutečný vzdělání začíná teď.
Proboha, Marku.
Připravte se. Ten boj nezastavíme, ale můžeme zachránit životy.
Cecil nám řekl, abychom tu zůstali.
To je nám fuk.
Už nejsi robot, vzpomínáš?
Máš dost?
Zastavím tě.
Tak se předveď.
Děláš to zbytečně.
Jako součást říše bude Země lepší než kdy dřív.
A co když se nebudou chtít vzdát?
Proto jsme tu my.
Donutíme je.
Ukážeme jim, že se pletou a jak je vzdor zbytečný.
Že můžou být součástí něčeho většího, nebo umřít.
To ti nedovolím.
Chceš pro tuhle planetu umřít?
Fajn! Co je sedmnáct let?
Vždycky můžu začít znovu.
Udělám si další dítě.
Co tu děláš?
Když už tu hru musím sledovat, raději bych se díval svrchu.
Víš, že to nejde.
A je divný, když tady tak postáváš. Pojď se posadit.
Tohle je ztráta času.
Mohl bych dělat tolik věcí.
Do toho, Marku!
Propásneš to!
-Koukej na Marka. -Strike!
Stvořili jsme ho my dva.
Je náš.
Když má radost, radujeme se s ním.
Vidíš ten jeho výraz?
Jak ho můžeš vidět a necítit se stejně?
-Druhý strike! -Jak stárneme,
je těžší to cítit.
Dolehne na nás tíha světa.
Dobře, zlato!
Ale děti nám připomínají životní radosti.
Zase nám to ukáže, o čem život je.
Tohle je lidskost.
Jo! Běž, Marku! Utíkej!
-Do toho, Marku! -Běž!
Běž, Marku!
-Ty to zvládneš, kamaráde! -Do toho, Marku!
Meta!
Viděl jsi to, tati?
To bylo úžasný!
Jo, viděl jsem to.
Zatraceně!
Proč jsi mě k tomu dohnal?
Bojuješ, aby ses mohl dívat, jak všichni kolem umřou!
Mysli, Marku! Přežiješ každou křehkou a bezvýznamnou bytost na týhle planetě.
Dožiješ se chvíle, kdy se tenhle svět rozpadne na prach!
Zmizí všichni a všechno, co znáš!
Co ti zůstane za pět set let?
Ty, tati.
Budu mít tebe.
Tati?
Tohle se děje v centru Chicaga,
zatímco temnota zahaluje den, kdy se svět změnil.
Všemocný a Neporazitelný tady přistáli během své příšerné bitvy.
Škody, které vidíte za mnou,
vznikly během pár minut, než odletěli bojovat jinam.
Ani neumím vysvětlit tu zkázu, bolest
a ztrátu.
Nic takového jsem ještě neviděl.
A všichni si pokládáme stejnou otázku.
Jak se mohl někdo, kdo nám slíbil bezpečí
a ochranu před každou hrozbou,
sám stát hrozbou?
Bez odpovědí se můžeme jen podpořit a zase se sebrat.
Územní plánovači odhadují, že potrvá týdny,
než vyčistí oblast a začne výstavba nových budov.
A škody na životech... Škody na životech jsou nevyčíslitelné.
Strážci Zeměkoule a Atomová Eve jsou naštěstí na místě.
Od včerejška se neobjevil ani Všemocný, ani Neporazitelný.
Časem snad zjistíme, jak ten útok skončil,
ale teď buďme rádi, že je za námi a nebezpečí pominulo.
-Mami... -Nesnaž se mluvit.
Budeš v pořádku.
Teď jsi v bezpečí.
Je konec.
Tady, napij se.
Jsem na tebe hrdá.
Odpočívej.
Debbie?
Promiň.
To nic.
Poslyš, chtěl jsem...
Jestli je toho na tebe moc, tak řekni.
Mě by na tvém místě uklidnilo, že je o všechno postaráno.
Tak mluv.
Protože chceme zachovat tajnou identitu Všemocného,
abyste byli v bezpečí,
Nolan Grayson oficiálně zemřel,
když kvůli úniku plynu vybuchl dům na druhé straně ulice.
Jeho cestopisy se vždycky dobře prodávaly,
ale po jeho smrti prodej ještě naroste,
takže s Markem dostanete peníze.
Nelekni se, když sebe a Marka uvidíš v zprávách.
Na pohřeb pošleme zástupce,
ať můžete žít trochu normálně, až se Mark uzdraví.
Normálně?
Promiň, tak jsem to nemyslel.
-Chtěl jsem říct... -Ne, promiň. Jsi hodný.
-Díky. -Jo.
Nikdy jsem neviděl, co mi Nolan dělá přímo před nosem.
Nedokázal bych se sebou žít, kdybych neudělal, co se dá.
Páni.
Ještě jsme si to nezasloužili.
Vážně?
Jdi do hajzlu.
Nech toho!
Teď vypadáme jako tým.
PARKOVÁNÍ VZADU
Ahoj, Williame.
Ahoj, Eve.
Ozval se ti Mark?
Ne od tý doby, co byl s tátou ve zprávách.
Mám o něj starost.
Do hajzlu.
Ty víš, že je Neporazitelný?
Páni, ty to víš taky?
Já se bál, že jsem to propálil.
Myslíš, že je v pořádku?
To nevím.
Dokázal jsi velkou věc, kluku.
Já myslel, že to byl jen sen.
Kéž by.
Byl jsi částečně mimo dva týdny.
Ale hoši tě dali dohromady.
Do dvou dnů tě pustíme.
Viděl jsem tátu odletět. Kam letěl?
Odpočívej, kluku. Promluvíme si později.
Počkejte.
Počkejte!
-Nepovíte mi, co se stalo? -To záleží.
-Na čem? -Jestli ještě chceš být hrdina.
To nevím.
Pojď se mnou.
Chtěl jsem ti říct,
že tvoje matka slyšela všechno, co ti táta říkal.
Takže jí to nemusíš vysvětlovat.
Co? Slyšela to? Jak jste mohl?
Nemyslíš, že si zaslouží pravdu?
-Jo, ale... -Máma věděla, že zabil Strážce,
ale doufala, že k tomu měl dobrý důvod.
A já taky.
Je lepší, když o otci ví všechno.
Možná máte pravdu.
Počkat, kde to jsme?
Promiň. Světla!
To stačí. Světla.
Co se to stalo? Kam to zmizelo?
Voda, kterou Američané pijí z kohoutku,
je plná chemikálie, která ruší schopnost vidět jisté světelné frekvence.
-Tyhle frekvence používáme tady. -Takže je to neviditelný?
Ty a všichni Američané
v téhle místnosti nic nevidíte.
Překvapilo by tě, jak často toho využíváme.
No páni.
Abych ti odpověděl,
otce jsme sledovali, dokud neopustil sluneční soustavu.
Nezměnil směr letu, takže letí někam hodně daleko.
Proto potřebujeme náhradu.
Ne, teď ne. Ještě ne.
Tvůj táta mi nedal moc možností.
Když nebudu mít tebe,
krom Strážců Zeměkoule nemám nikoho.
Já vím. Mrzí mě to.
Ale je toho moc.
Neměl jsem se ptát tak brzy.
Nejdřív vás dostaneme domů.
Dům jsme opravili, byli jsme ve tvé škole a v Debbiině práci.
Na hřbitově je i náhrobek.
Ne, že byste tam chtěli jít.
Kdybyste něco potřebovali, tak víte, kde mě sehnat.
Díky, Cecile.
To je lepší.
Půjdu si na chvíli lehnout.
Dobře, mami.
Hádejte, kdo má konečně schopnosti!
Synku, to je vážně skvělé!
Jestli chceš vážně dělat to, co dělám já,
musíš být připravený na všechno.
Tati!
Moje žebra.
Bojím se, tati.
Co když to nezvládnu?
Tohle je pro nás dva začátek dlouhé cesty.
A na té cestě budeš muset dělat věci,
které dělat nechceš, nebo máš strach, že je nezvládneš.
Jsi Viltruman.
Máš povinnosti, jaké běžní lidé nemají.
Chci dělat to, co ty!
Chci být jako ty!
Budeš, synku.
Budeš.
Mami!
Objednám něco k večeři.
Chceš pizzu?
Marku!
Znamená to...
Jestli ještě chceš.
Ale co...
Nejsem jediná, komu lhali.
Všemocný je můj...
Říkali, že tvůj táta umřel při výbuchu plynu.
Došlo mi to rychle.
Detektiv Amber, připravená pomoct s každým těžkým případem.
Jsi...
Vím, že nejsi v pořádku, ale chceš si o tom promluvit?
Jo, to asi chci.
Marku! Páni, rád vidím, že jsi v pohodě.
Po tom všem, co bylo v televizi o tobě a Všemoc...
Ahoj, Amber.
-Ona o tátovi ví. -Dobře.
Oni to vědí?
Nechtěli byste...
Jdeme ven.
Nemáme otevřeno! Jak jste se...
Debbie!
Jak se držíš?
Ani neodpovídej, hloupá otázka.
Co pro tebe můžu udělat?
Tak dlouho jsem přemýšlela, jestli Nolan zabil Strážce
a proč by to dělal,
že jsem nemyslela na to, co se stane potom.
Co bude se mnou a s Markem.
Ani po tom všem, co Nolan řekl a udělal,
tomu nemůžu uvěřit.
Nemůžu uvěřit, že náš život byla lež.
Chci, aby se vrátil.
Já taky.
Nalij mi jednu.
Mám jen jednu skleničku.
To je mi fuk. Nalij.
Jak to nese tvoje máma?
Přesně tak zle, jak bys čekal.
Moc mě to mrzí, Marku.
Nevím, co říct.
Jako bych měl uvnitř prázdno.
Nic mi nepřijde skutečný.
Nemusíme to řešit tady.
Ne, to je dobrý.
Potřeboval jsem vypadnout.
Ale můžeme mluvit o něčem jiným?
Můžeme to zkusit, ale mluví o tom všichni na světě.
Dobře, pardon. Nový téma.
Počkejte. Haló?
Potřebuju tě. Hned. Pospěš si.
Pardon, hned se vrátím.
O co jde?
Vím, že jsi řekl, že to dělat nechceš,
ale někdo z vesmíru letí k Zemi.
Pořád nevíme, kdo to je, ale...
Když teď víte o Markovi a Všemocným, tak můžete vědět i o mně.
Potkala jsem Marka v kostýmu, než mi došlo, že jsme ve stejný škole.
Já...
Já jsem Atomová Eve.
Cože? Bože! Už to chápu.
Ty se můžeš kopírovat.
Ne, to je Dupli-Kate. Já jsem ta růžová.
No jo, jasně.
Neporazitelný!
To jsi jen ty.
Chvála nebesům! Já se bál, že letím pozdě!
-Musím tě varovat! -Mě?
Když jsem se vrátil do Planetární koalice,
abych oznámil, že jsem letěl na Zem místo na Sam,
začali doslova šílet! Země je zakázaná zóna.
Na vaší planetě žije Viltruman.
No jo.
Počkat, cože? Ty už to víš?
-Jo. -To nechápu!
Posaď se, to chvíli potrvá.
Takže ty jsi Viltruman?
Ale nepracuješ pro ně?
A tvůj táta se snažil si podrobit planetu, ale pak odletěl?
Prostě odletěl? To je šílený.
Jo, pokud vím, můj táta je pryč.
To je u Viltrumana divný.
Ti se nevzdávají. Jsou neoblomní.
Zničili můj svět, když se proti nim můj lid vzbouřil.
Raději mou planetu zničili, než by se jí vzdali.
Ježíši, to mě mrzí.
To nic. To já bych se měl omlouvat.
Kdybych v tom neměl binec,
věděl bych, že Zemi mají převzít Viltrumani.
Mohl jsem tě varovat.
A já bych šel za tátou a všechno bych mu řekl.
Kdo ví, co by bylo pak?
Neumím si představit, co prožíváš.
Doslova. Nemám tušení. Moje domovská planeta je pryč,
moji lidé vytvořili chovné tábory, abychom nevyhynuli.
Já svého otce ani neznám.
Po posledních dnech ti to závidím.
Planetární koalice o tobě bude chtít vědět.
V hlubokém vesmíru se bojuje o moc.
O jakou moc?
Koalice se snaží sjednotit dost světů,
aby zastavila Viltrumskou říši.
Problém je,
že nikdo nikdy neslyšel, že by Viltruman opustil stanoviště.
To je šílené.
To se prostě nestává.
Tohle by mohla být ta výhoda, kterou jsme hledali.
Jasně. Dej mi vědět, kdybych mohl pomoct.
Nechápu, proč se usmíváš.
Přemýšlím nad vším, čím jsem si prošel.
Jak ohromně to působí.
Přitom je to jen malý kousek něčeho mnohem většího.
Proto mám pocit, že se to dá zvládnout.
Nevím, prostě mi to pomáhá.
Nerad ti beru iluze... Říkáte to na Zemi, ne?
Až zjistí, že tvůj otec odletěl,
Viltrumani si pro tebe přijdou.
Jak se jim zalíbí planeta, nevzdají se bez boje.
Budu připravený.
To doufám. Jaký máš zatím plán?
Asi dodělám střední školu.
Tak jo, to zní dobře.
Co je střední škola?
Kreativní dohled: Lucie Musílková