Dette programmet inneholder blinkende lys som kan utløse anfall for individer
med fotosensitiv epilepsi. Se med forbehold.
TIDLIGERE
Kom deg ut!
Vi snakkes siden.
Hvor er Mark, Debbie?
Jeg vet du er superhelt.
Fly nå, flygutt.
-Hei, Eve. -Jeg hjelper deg i dag.
Vi har utviklet en ny kropp til deg.
Vet Mark at faren er en drapsmann?
Ikke bland deg, Cecil.
Det er Marks mor. Jeg må snakke med ham!
Hva er det?
Hvor er Omni-Man? Hvor er han?
Drapsmann! Du forrådte oss!
Du burde ha forblitt død.
Pappa?
Mark...
Vi må snakke sammen.
Nei!
Noen kontrollerer deg.
-Pappa, si hvordan jeg skal stoppe dem. -Mark...
Gi slipp på faren min!
-Gi slipp... Gi slipp på ham! -Stopp.
Det er meg, Mark. Det er bare meg.
Jeg ville ikke gjøre det sånn,
men jeg har ikke noe valg.
På tide at du får vite hvor jeg egentlig kommer fra.
Jeg kommer fra Viltrum,
men det er ikke den planeten jeg har fortalt om.
Vi har skapt en perfekt sivilisasjon,
men det krevde all vår styrke, besluttsomhet og mot for å klare det.
For at folket vårt skulle nå sitt fulle potensial,
måtte vi fjerne de svake fra samfunnet.
Det var en lang og vanskelig prosess.
Etterpå var befolkningen halvert,
men det som gjenoppsto, var ustoppelig.
Da jeg ble født,
var Viltrum allerede det største imperiet i galaksen vår.
Det skulle bli det eneste imperiet i galaksen.
Jeg ble med i krigen da jeg ble gammel nok.
Det var vanskelig, men jeg tror på vår sak.
Noen arter gjorde motstand, men ingen kunne stå imot oss særlig lenge.
Snart omfattet imperiet tusenvis av planeter.
Etter hvert som området vokste, ble styrken vår redusert
og økningen stoppet.
Vi trengte en bedre og mer effektiv måte å erobre verdener på.
Våre mest betrodde offiserer fikk én planet hver å svekke.
Jeg var én av de få heldige.
Jeg kunne ikke fortelle moren din hvorfor jeg var her...
Men den tiden er forbi...
Nå må vi klargjøre jorden til å slutte seg til Viltrum-imperiet.
Mark, dette er gode nyheter.
Endelig kan vi gjøre det vi er ment å gjøre.
Være de vi er ment å være.
Du løy for meg.
Du kunne ikke vite sannheten.
Ikke før du fikk kreftene dine. Ikke før jeg var sikker.
Sikker på hva da?
Sikker på at du var en viltrumite.
Hvis ikke, hadde jeg vært nok et menneske å erobre?
Nei. Dette gir ingen mening.
Du er glad i meg.
Du er glad i mamma. Det vet jeg!
Aner du hvor lenge vi lever?
Jo eldre vi blir, desto saktere eldes vi.
Viltrumite-DNA er så rent,
du er nesten fullblods.
Du vil leve i tusenvis av år.
Forstår du hva det betyr?
Alle du kjenner og er glad i er borte før du ser ut som du er 30.
Jeg ønsker ikke det for deg.
Dette er ikke din verden, men deres.
Vi kan hjelpe dem. Vi kan stoppe kriger.
Utrydde sult.
Gi dem medisinsk teknologi flere århundrer forut hva de har nå.
Vi har allerede gjort det.
Hvis det ikke var for oss to, hadde planeten vært ødelagt.
Vi må bare ta imot jorden til vårt imperium.
Jeg er glad i moren din,
men hun er mer som et kjæledyr.
-Kjæledyr? -Dette er den eneste måten.
-Ikke rør meg! -Ro deg ned.
Jeg roer meg ikke ned! Dette er galskap!
Hva tror du vil skje?
At jeg gjør vennene mine til slaver for noen ukjente utenomjordiske?
Dette er mitt liv! Dette er folket mitt!
-Vi har et ansvar overfor Viltrum... -Jeg blåser i Viltrum.
Og i om jeg lever i en million år.
Dette er mitt hjem og du får ikke ødelegge det!
Du vet ikke hva du sier.
Jeg kan ikke la deg blande deg.
Jeg vet nøyaktig hva jeg sier.
Som du vil.
Tror du virkelig du kan stoppe meg?
Kartlegg banen deres.
Jeg må vite hvor de skal før de kommer dit.
Beklager at du måtte høre det.
De kommer til å drepe hverandre. Stopp dette.
Vi har funnet dem.
De bremser ned 30 km sørvest for Chicago.
Chicago? De er innen rekkevidde. Klargjør jetflyene.
Hva kan de gjøre?
Etter alt vi har brukt mot Nolan, ikke mye. De er en distraksjon.
Kanskje det gir gutten en sjanse til å tenke.
I jøsse navn!
Hva skal vi gjøre? Drar vi ut dit?
Vi kan ikke holde tritt med dem.
Nei. Vi følger Cecils ordre og blir her.
Kampen er umulig med våre nåværende evner.
Robot har... Rudy har rett.
Vi får sjansen til å bidra.
Eve! Takk og lov for at det går bra med deg.
Jeg har det bra. Hva skjer med Mark og Omni-Man?
Omni-Man tar rotta på ham. Verden er gal.
Absolutt. Jeg håper Mark lever opp til navnet sitt.
For å møte faren sin og overleve, må han være...
Ikke gjør dette! Det er ikke for sent.
Jo.
Målet i sikte. Nærmer oss.
Cecil vil kaste bort mer tid.
Se hva de trenger for å etterligne en brøkdel av våre krefter.
Når de skiller lag, treff ham med alt du har.
Bekreftet.
Det er ok å synes synd på dem,
men feil å verdsette dem over arten din.
Nå!
Direkte treff.
Gjentar: Direkte treff på Omni-Man.
-Har deg. -Fallskjermen er låst!
Du trenger den ikke.
Jøss. Takk.
Trodde ikke jeg ville overleve.
-Du drepte ham nesten! -Men du reddet ham.
Så mye innsats for hva?
Nei!
Hvor var den andre?
Han er rett bak meg!
Du drepte ham!
Nå eller om 50 år, hvilken rolle spiller det?
Hvilken rolle?
Han hadde et liv!
Ble du opprørt av å se at han døde?
Gjorde det vondt?
La oss se hvordan du takler dette.
-Gretchen! -Mamma!
Jeg har deg.
Ikke rør deg!
Ikke vær redd.
Mamma!
Nei!
Hvordan kunne du?
Det var din feil.
Din stahet mot det uunngåelige drepte de menneskene.
Hvor mange flere må dø, Mark?
Opp til deg.
Hva skulle de gjøre med de skjøre, små livene uansett?
Hør på meg. Du vet det innerst inne at jeg har rett.
Rett?
Om hvor patetisk og meningsløs menneskeheten er?
Er mammas liv verdiløst?
I det store og hele...
-Ja. -Nei!
Debbie...
Hvordan kan du si noe sånt?
Hvordan kan du si det om mamma?
Løgner!
For første gang i livet ditt forteller jeg deg sannheten.
Jeg må redde dem.
Nei.
Kanskje du vil lære denne gangen.
Herregud.
Disse menneskene er meningsløse.
De er huleboere uten oss.
Du tar feil!
Jeg har sett deg redde folk.
Jeg har sett deg nesten dø for å beskytte dem.
Kanskje du var viltrumite da du kom til jorden,
men du har forandret deg! Du trivdes her!
Ja, jeg trivdes. En stund.
Men jeg er lojal mot Viltrum,
ikke denne patetiske sivilisasjonen.
Slipp meg!
Du hører ikke etter.
Min tid her har vært bare en ørliten tid av livet mitt.
Du kjenner meg ikke.
Jeg skal brenne planeten ned
før jeg bruker mer tid sammen med disse dyrene.
Gi deg.
Det var feil av meg å oppdra deg som menneske.
Jeg skulle ha forberedt deg bedre. Lært deg mer.
Livet ditt har vært fint og smertefritt.
Du er en ekte viltrumite.
Den sanne opplæringen begynner nå.
Herregud, Mark.
Gjør dere klare. Vi kan ikke stanse kampen, men vi kan redde liv.
Cecils ordre var å bli her.
Vi bryr oss ikke.
Du er ikke en robot lenger.
Har du fått nok?
Jeg skal stoppe deg.
Jeg er klar.
Du gjør dette forgjeves.
Å være en del av imperiet vil gjøre jorden bedre enn den har vært.
Hva om de gjør motstand?
Derfor er vi her.
For å hindre dem i det.
For å vise dem at de tar feil og at det er meningsløst.
At de kan være en del av noe større. Eller dø.
Det får du ikke.
Vil du dø for denne planeten?
Greit! Hva er 17 år til?
Jeg kan begynne på nytt.
Få et nytt barn.
Hva gjør du?
Hvis jeg må se på kampen, kan jeg se bedre ovenfra.
Du vet at du ikke kan det.
Det er ille nok at du står her som en raring. Sett deg.
Bortkastet tid for alle.
Det er så mye annet jeg kunne ha gjort nå.
Heia Mark!
Du går glipp av den!
-Se på Mark. -Første slag!
Vi to skapte ham.
Han er vår.
Når han føler glede, føler vi glede.
Ser du ansiktsuttrykket hans?
Hvordan kan du se det og ikke føle det samme?
-Andre slag! -Jo eldre vi blir,
jo vanskeligere er det å føle det.
Verdens bør sliter oss ut.
Bra, vennen!
Men barna våre minner oss om gleden i livet.
Det tar oss tilbake, viser oss hva livet dreier seg om.
Dette er menneskeheten.
Ja! Fortsett, Mark!
-Kom igjen, Mark! -Løp!
Løp, Mark, løp!
-Kom igjen, du klarer det! -Heia!
Trygg!
Så du det, pappa?
Det var utrolig!
Ja, jeg så det.
Pokker!
Hvorfor fikk du meg til å gjøre dette?
Du slåss slik at du kan se alle rundt deg dø!
Tenk, Mark! Du vil overleve alle skjøre, ubetydelige vesen på planeten.
Du får se verden smuldre til støv og blåse bort!
Alt og alle du kjenner vil være borte!
Hva vil du ha igjen etter 500 år?
Deg, pappa.
Jeg ville hatt deg.
Pappa?
Dette er situasjonen i sentrum av Chicago
når mørket faller på den dagen verden forandret seg.
Omni-Man og Invincible landet her under deres forferdelige kamp.
Skaden dere ser bak meg ble gjort
i løpet av få minutter før de flyttet kampen et annet sted.
Jeg kan ikke forklare ødeleggelsen, smerten,
tapet.
Jeg har aldri noensinne opplevd maken.
Alle stiller det samme spørsmålet.
Hvordan kunne noen som lovte å passe på oss,
å beskytte oss mot enhver trussel,
bli selve trusselen?
Uten svar kan vi bare holde hverandre mens vi starter på nytt.
Byplanleggere anslår at det vil ta uker
å rydde området før gjenoppbyggingen kan starte.
Menneskelivene som har gått tapt, er uerstattelige.
Heldigvis er Guardians of the Globe og Atom Eve på plass.
Ingen tegn til Omni-Man og Invincible siden i går.
Med tiden håper vi å få vite hva som endte angrepet,
men nå kan vi være takknemlige for at faren er over.
-Mamma... -Ikke prøv å snakke.
Du klarer deg.
Du er trygg nå.
Det er over.
Her. Drikk.
Jeg er så stolt av deg.
Du skal få hvile.
Debbie?
Beklager.
Det går bra.
Jeg ville...
Hvis dette er for mye, bare si ifra.
Jeg hadde blitt beroliget av å vite at ting blir ivaretatt.
Bare kom med det.
Siden vi vil bevare Omni-Mans hemmelige identitet
for din og Marks trygghet,
døde Nolan Grayson offisielt
da huset over gaten eksploderte av en gasslekkasje.
Nolans reisebøker solgte alltid bra,
men salget vil øke betydelig etter hans død,
så du og Mark vil ha nok penger.
Ikke bli urolig om du og Mark er på nyhetene.
Agenter var i begravelsen,
så dere kan leve som normalt når Mark blir frisk.
Normalt?
Jeg beklager. Jeg mente ikke...
-Det jeg mente... -Nei. Beklager. Det er snilt.
-Takk. -Ja.
Nolan gjorde alt foran nesen min uten at jeg så det.
Jeg hadde ikke samvittighet til å ikke ordne opp.
Jøss.
Vi har ikke fortjent det ennå.
Seriøst?
Hold deg unna.
Slutt, sa jeg!
Nå ser vi ut som et team.
PENTAGON PARKERING PÅ BAKSIDEN
Hei, William.
Hei, Eve.
Har du hørt fra Mark?
Ikke siden det mellom ham og faren hans på nyhetene.
Jeg er bekymret...
Jøss!
Vet du at han er Invincible?
Jøss. Vet du det også?
Takk Gud! Trodde jeg avslørte det.
Tror du det går bra med ham?
Jeg vet ikke.
Det var litt av en ting du gjorde.
Jeg trodde det kunne ha vært en drøm.
Skulle ønske det.
Du drev inn og ut av bevissthet i to uker.
Men mine folk lappet deg sammen bra.
Du kan dra om et par dager.
Jeg så at pappa fløy av gårde. Hvor dro han?
Hvil deg. Vi snakkes senere.
Vent litt.
Vent!
-Skal du ikke fortelle hva som skjedde? -Det spørs.
-På hva da? -Om du vil være en helt eller ikke.
Jeg vet ikke.
Bli med meg.
Jeg ville si at
moren din hørte alt faren din sa.
Du slipper å forklare prøvelsen.
Hva? Hørte hun det? Hvordan kunne du?
Fortjener hun ikke å vite sannheten?
-Jo, men... -Moren din visste at han drepte Guardians,
men hun hadde håp om at det var av god grunn.
Jeg også.
Best for henne å vite alt om faren din.
Kanskje du har rett.
Vent litt, hvor er vi?
Beklager. Lys.
Det holder. Lys.
Hva pokker skjedde? Hvor forsvant alt?
Vannet amerikanerne drikker så beleilig fra kranene
er fylt med kjemikalier som hindrer evnen til å se frekvenser av lys.
-De frekvensene brukes i dette rommet. -Så alt er usynlig?
Du og alle andre i USA
klarer ikke se tingene i dette rommet.
Det vil overraske hvor ofte vi bruker dette.
Vilt.
For å besvare spørsmålet,
vi overvåket faren din til han forlot solsystemet vårt.
Han endret ikke bane, så han reiser langt vekk.
Derfor trenger vi en erstatter.
Nei. Ikke nå. Ikke ennå.
Faren din ga meg ikke mange alternativer.
Om jeg ikke kan be deg...
Det er ingen andre enn Guardians of the Globe.
Jeg vet det. Beklager.
Det er for mye.
Jeg burde ikke ha nevnt det ennå.
La oss få deg og moren din hjem.
Vi fikset huset. Snakket med skolen og Debbies jobb.
Til og med gravstein på kirkegården,
ikke at dere vil besøke den.
Dere vet hvor jeg er om dere trenger noe.
Takk, Cecil.
Mye bedre.
Jeg går og legger meg litt.
Ok, mamma.
Gjett hvem som endelig får kreftene!
Det er bra.
Hvis du virkelig vil gjøre det jeg gjør,
må du være forberedt på alt.
Pappa!
Au! Ribbeina!
Jeg er redd.
Hva om jeg ikke klarer dette?
Dette er begynnelsen på en lang reise for deg og meg.
Underveis må du gjøre ting
du ikke har lyst til eller kanskje ikke tror du klarer.
Du er en viltrumite.
Vi har ansvar som vanlige mennesker ikke har.
Jeg vil gjøre det du gjør.
Jeg vil være som deg!
Du vil bli det.
Du vil det.
Mamma!
Jeg skal bestille middag.
Lyst på pizza?
Mark!
Betyr dette...
Hvis du vil.
Men hva med...
Jeg var ikke den eneste som ble løyet for.
Omni-Man er min...
De sa at faren din ble drept da en gassledning eksploderte.
Ikke vanskelig å forstå det.
Detektiv Amber, parat til å hjelpe til med tøffe saker i fremtiden.
Går det...
Jeg vet at det ikke går bra, men vil du prate om det?
Ja. Jeg tror det.
Mark! Godt å se at du har det bra.
Med tanke på alt på TV om deg og Omni...
Hei, Amber.
-Hun vet om faren min. -Ja vel.
Vet de det?
Vil dere...
La oss gå ut.
Det er stengt! Hvordan klarte du...
Debbie!
Hvordan går det?
Glem det. Dumt spørsmål.
Hvordan kan jeg hjelpe deg?
Jeg brukte så mye tid på å tenke på om Nolan hadde drept Guardians
og hvorfor han gjorde det,
at jeg ikke tenkte på hva som ville skje etterpå.
Hva som ville skje med meg og Mark.
Etter alt Nolan sa og gjorde,
er det fremdeles utrolig.
Utrolig at tiden vår sammen var en løgn.
Skulle ønske han kom tilbake.
Jeg også.
Skjenk en til meg.
Jeg har bare ett glass.
Samme det. Skjenk.
Hvordan takler moren din det?
Like ille som man kan forvente.
Jeg er så lei for det.
Jeg er helt målløs.
Som om jeg er hul på innsiden.
Ingenting virker ekte.
Vi må ikke å gjøre dette nå.
Det går bra.
Jeg måtte ut av huset.
Men kan vi snakke om noe annet?
Vi kan prøve, men det er det hele verden snakker om.
Beklager. Nytt emne.
Vent litt. Hallo?
Jeg trenger deg. Nå. Skynd deg.
Beklager, straks tilbake.
Hva er det?
Du sa at du ikke ville gjøre dette,
men noen flyr mot jorden fra rommet.
Vi prøver å finne ut hvem det er, men...
Du vet om Mark og Omni-Man, så du kan like gjerne få vite om meg.
Jeg møtte Mark i kostyme før jeg innså at vi gikk på samme skole.
Jeg er...
Jeg er Atom Eve.
Hva? Herregud! Jeg ser det nå.
Du kan doble deg selv!
Nei! Det er Dupli-Kate. Jeg er den rosa.
Nemlig. Så klart.
Invincible!
Det er bare deg.
Gudskjelov! Jeg trodde jeg var for sen!
-Jeg må advare deg! -Advare meg?
Jeg kom tilbake til Koalisjonen av planeter
og sa at jeg dro til jorden og ikke Urath,
og de gikk fra vettet! Jorden er forbudt.
Det bor en viltrumite på planeten deres.
Ja, det.
Vent litt. Hva? Vet du det allerede?
-Ja. -Jeg forstår ikke!
Sett deg. Dette kan ta en stund.
Så du er en viltrumite?
Men du jobber ikke for dem?
Faren din prøvde å ta over planeten, men så dro han?
Dro han bare? Det er sprøtt.
Så vidt vi vet, er faren min bare borte.
Så utrolig rart til viltrumite å være.
De gir ikke opp. De er nådeløse.
De ødela min verden da folket mitt gjorde opprør mot dem.
De ødela planeten vår fremfor å miste den.
Jøsses. Beklager.
Nei da. Det er jeg som bør beklage.
Hadde jeg sjekket ordren godt,
hadde jeg sett at jorden skulle overtas av viltrumiter.
Kunne ha advart deg.
Jeg hadde bare fortalt faren min alt.
Hvem vet hva som hadde skjedd?
Kan ikke tenke meg hva du gjennomgår.
Bokstavelig talt. Aner ikke. Med hjemverdenen min borte,
måtte folket mitt lage avlsleirer så vi ikke ble utryddet.
Jeg har aldri møtt min far.
De siste dagene har gjort meg sjalu.
Koalisjonen av planeter vil høre om deg.
En maktkamp brygger seg opp i det dype rommet.
Hva slags?
Koalisjonen prøver å forene nok verdener
for å stoppe viltrumite-imperiet.
Greia er
at ingen har hørt om en viltrumite som har forlatt sin oppgave.
Det er sinnssykt.
Det skjer ikke.
Dette kan være fordelen vi har lett etter.
Ja. Si fra hvis jeg kan bidra med noe.
Rart at du smiler.
Jeg tenker bare på alt jeg har vært gjennom.
Hvor stort alt føles.
Det at det er en liten del av noe mye større,
får alt til å virke mer håndterlig.
Jeg vet ikke, men det hjelper.
Beklager å ødelegge stemningen... Det skjer vel på jorden?
Når de finner ut at faren din stakk,
vil viltrumitene komme etter deg.
Når de sikter seg inn mot en plantet, gir de ikke opp uten kamp.
Jeg skal være klar.
Håper det. Hva er planen i mellomtiden?
Fullføre videregående.
Det er bra. Høres bra ut.
Hva er videregående?
Tekst: Bente
Kreativ leder Gry Impelluso