TIDLIGERE
Hvis noen kan endre organisasjonen,
kommer det til å bli King Lizard.
Hvis sequidene tar over, står jorden for tur.
Tilgi meg, Allen.
Hei, gutten min. Lenge siden sist.
Dette er lillebroren din.
NOLAN GRAYSON KJÆRLIG EKTEMANN OG FAR
Jeg kjente deg ikke, for faen.
Du trenger ikke en boms.
Jeg trenger hjelp!
Viltrum vet at jeg forlot min post. De sporer meg.
- Er de... - Viltrumite-soldater.
Hvorfor bryr jeg meg om dem?
Du må kjempe som en viltrumite.
Jeg dreper ikke folk.
Din far vil bli henrettet.
Du tar hans oppdrag og skal forberede planeten for vårt styre.
Det er keiserens andre sønn.
Er han død?
Brystet hans beveger seg.
Hva er den røde væsken?
Det må være blodet hans.
Han har et hull i kroppen.
Byen...
Andressa.
Vi kan ta deg med dit.
Mark.
Nolan...
Hvor er Nolan?
Viltrumitene tok ham.
Beklager.
Byen, disse menneskene, alt er vår feil.
Mark, du reddet livet mitt.
Og broren din sitt.
Uten pappa og meg her,
hadde ingenting av dette skjedd.
Uten faren din, hadde jeg ikke hatt en sønn.
Og uten deg...
...hadde begge dødd.
Thraxanernes liv er kortere enn deres.
Kulturen vår fordeler ikke skyld,
vi ser bare fremover.
Vi skal gjenoppbygges. Tro meg.
Mark Grayson.
Hei! Nuolzot!
Jeg har gode nyheter.
Vi har gjort ferdig et skip for å ta deg med hjem.
Du kan dra tilbake til planeten din, og ditt senter-for-læring-og-drikke.
Takk. Men jeg kan ikke dra ennå.
Det er mye som gjenstår.
Byen blir hel igjen snart.
Folket ditt må trenge din styrke.
Det er mange helter på jorden.
De klarer seg nok.
Se på Omnipotus' makt!
Skjelv for min
ubegrensede kraft!
Nei.
Du kjenner planeten din best.
Keiserinne.
Nuolzot. Ga du Mark nyhetene?
Jeg trodde han ville bli gladere.
Mennesker er veldig forvirrende.
Jeg er glad.
Jeg vil se mamma og kjæresten min.
- Det gjenstår mer her. Og jeg... - Du har hjulpet nok.
På tide du reiser hjem.
Men det er noe annet jeg må be deg om.
Ta med deg broren din.
Hjem til jorden.
Hva?
Hva snakker du om? Du er moren hans.
Mark, se på meg.
Se hvor mye eldre jeg er enn da du først kom.
Broren din eldes raskere enn deg,
men mye tregere enn mitt folk.
Jeg er borte før han kan snakke rent.
Det var greit da Nolan var her. Faren hans kunne oppdra ham.
Men nå
er alle han kjenner her snart døde.
Generasjoner vil forgå før han blir voksen.
Hvilken mor vil etterlate ham til et slikt liv?
Faren min var bekymret for det med meg også.
Nolan forandret meg.
Nå ser jeg livet på en lengre skala enn de fleste thraxanere.
Men for meg er århundrene deres bare et konsept.
For deg og broren din er det livet dere må leve.
Jeg håper faren min har det bra.
Jeg også.
Men hvis han lever, vil han lete etter deg, ikke meg.
- Nei, det er ikke... - Tiden med Nolan var spesiell...
Men han vil vite
at livet mitt har gått sin gang.
Husk meg, barn.
En dag håper jeg du forstår hvorfor jeg måtte gi slipp.
Vær så snill.
Snart er du alt han har.
Og han vil trenge noen...
Takk, Paul. Ses i morgen.
Debbie.
Vent...
Jeg glemte å gi deg denne.
Den er fra alle oss kontoret.
For huset vi solgte?
På en måte.
Tja...
Alle vet...
Hvor tøft det har vært for deg.
Men det er godt å ha deg tilbake.
Takk.
Takk, Paul.
Hei, mamma.
Mark.
Herregud, Mark. Det har gått to måneder!
Jeg prøvde å være rolig, men selv Cecil var engstelig. Han...
Hvem er det?
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
I morges visste jeg ikke engang om Nolan var i live.
Jeg visste ikke om jeg ville at han skulle være i live...
Han har etterlatt nok en planet i ruiner,
og hans nye barn sitter på kjøkkenet mitt.
Viltrumitene tok ham.
Pappa hadde ikke noe valg.
Jo, det hadde han.
Han måtte ikke dra til den planeten.
Han måtte ikke finne en ny partner og få et nytt barn.
Han får aldri svi for de livene han ødelegger.
Overlater problemene til alle andre.
Igjen og igjen.
Jeg vet det.
Hva skal vi gjøre med ham?
Barn i den alderen trenger konstant omsorg.
Han har ikke engang et navn.
Han eldes fort.
Han blir ikke smårolling lenge.
Kanskje jeg kan ta et friår og passe på ham?
Hva? Nei! Absolutt ikke.
Jeg var borte i to måneder.
Karakterene mine kommer ikke til å bli fantastiske.
Og jeg skiftet mange bleier på vei hjem.
Hva med Cecil?
Vi kan ikke.
Det må finnes andre løsninger.
Hva da?
Han er lilla.
Han kan ikke gå til en fremmed, og jeg vil gå på universitetet.
Men...
Du har rett i at andre må løse problemene til pappa.
Men han er broren min, og jeg kan ikke forlate ham.
Det har du fra min familie.
Ikke slutt på skolen.
Jeg tar litt fri fra jobb og passer på ham i noen dager.
Vi finner en løsning.
Men du bytter den bleien før du drar noe sted.
Få noen til å se på observasjonen.
Trolig en bløff, men kan ikke ta risikoen.
Gi meg rapporten om en time.
Kan jeg få et øyeblikk?
Vi er opptatt, Donald, om du ikke ser det.
Du må ta deg tid til... dette.
Alle må ut!
Dere hørte meg.
Jeg trenger rommet.
Nå.
Ok. Du har min oppmerksomhet.
Etter Omni-Man ble ond i fjor,
sprengte vi overvåkingshuset vårt for å stoppe ham.
Du gjorde det da alle var i sikkerhet.
Du overlevde så vidt.
Hvorfor husker jeg det ikke?
Du var i sjokk. Du var stygt brannskadet.
Brannskade?
Er det det du kaller dette?
Med respekt, hva gjorde du med meg?
Jeg sto jo på Det hvite rom-lista.
Det gjør du. For det meste.
Lys!
Hva er det?
Det er det vi gjorde mot deg.
Toppmoderne.
Det er dyrt som faen.
Den er bedre enn din gamle, spør du meg.
Hvordan?
Du var heldig.
Omni-Mans kropp skjermet deg fra det verste.
Da vi dro deg ut, var hjernen din intakt.
Resten av deg, ikke noe særlig.
Resten av meg?
Cecil, hva faen er jeg nå?
Du er deg.
Men bedre. Sterkere.
I live.
Jeg husker ikke. Jeg husker ikke noe av det.
Alle disse menneskene visste det, men ikke jeg.
PTSD er jævlig. Vi tenkte du ville klare deg bedre uten.
Du ville klare deg bedre.
Du hadde ingen rett.
Hva vil du, Donald?
Vil du heller være død?
Du kjenner vår verden, hvordan jobben er.
Ikke tid til eksistensiell angst.
Angst?
Er det det du kaller det?
Herregud, Cecil. Jeg visste du var følelsesløs, men ikke at...
Dere?
Hva er det?
TOTALBEVISSTHET - ET FILOSOFISK LIV DR. CARL SPACKLER
Det er mer enn nok filosofi for i dag.
Når begynte du å låse vinduet?
Mark. Herregud!
Jeg begynte å låse det etter kjempeinsekt-kledd-som-en hund kom hit.
- Reddet du dem fra de meteorene? - Meteorer?
Stemmer.
Ja og nei.
Det ble rart.
For meg.
Ja, tenkte meg det.
Du var borte lenge.
For alltid i universitetsår.
Du må gå til dekanen, forresten.
Noe om akademisk prøvetid?
Du skulle jo dekke for meg.
Det gjorde jeg. En stund.
To måneder, Mark.
Man går tom for unnskyldninger.
Hva skjedde?
Mye.
Jeg traff faren min.
Faren din?
Jeg skal fortelle deg alt.
Men jeg må treffe Amber først.
Ja da, bare dropp meg for kjæresten din.
Da rekker du å henge opp alle plakatene mine.
Alle sammen!
Ja? Nøyaktig når planla du å fortelle meg at du var tilbake?
Det er ikke sånn at du ikke visste det.
Du fikk ordre om å ikke dra.
Du var borte i to måneder. Nå sier du ikke fra?
Jeg måtte treffe mamma og kjæresten min først.
Vi hadde en avtale, Mark.
Du lovet å følge ordre i felten.
Du får ikke velge når det gjelder.
Jeg reddet millioner av liv.
Det ser ut som alt gikk bra her.
Ja.
Alt her var helt storartet.
Guardians døde nesten under redningen,
mens du fartet rundt med rominsekter.
Det jeg gjorde der ute, det jeg fant, var viktig.
Du vet det alt, ikke sant?
Vi holder øye med Debbie for beskyttelse.
Stort sett passiv overvåking. Enkelte stikkord krever mer.
Ikke til å tro.
Er du sint for at jeg ikke sa fra?
Jeg må ikke det.
Du har kameraer hos mamma.
Det er ikke kameraer.
Det gjør vi aldri.
Greit, siden du allerede vet alt,
skal jeg treffe kjæresten min som planlagt.
Greit for meg.
Noen henter Nolans gutt.
Det kan du ikke.
Skal du overlate ham til moren din?
Han er en utenomjordisk.
Vi er mer egnet til å ta oss av ham.
Han er broren min, ikke et eksperiment.
Stopp folkene dine!
De er allerede på vei.
Stopp dem!
Nå!
Jeg kommer i morgen.
Greit.
Moren din vil nok gjerne passe på eksmannens nye barn.
Kommer.
Mark!
Herregud, du er tilbake.
Jeg har savnet deg mye.
Jeg mente ikke å være borte lenge.
De tok meg med til en syk planet...
...ariumet i Philadelphia da jeg besøkte tanten min.
Dette er kjæresten min Mark.
Han har vært borte en stund i forbindelse med familien.
Mark, dette er Bridget, Jannie og Corey.
Hei. Hyggelig å endelig møte deg.
Jøss. Så han er ekte.
Jeg trodde Amber bare prøvde å bli kvitt ekle karer.
Jepp. Veldig ekte.
Bare ikke vært her de siste månedene.
Dere burde ta igjen tapt tid.
Amber, vi får notatene dine senere.
Hyggelig å møte deg, Mark.
Hva skjedde der ute?
Så gutten er hjemme hos moren din?
Inntil videre.
Jeg er helt rådvill.
Jeg trodde jeg hadde noen sprø måneder.
Pokker, beklager.
Jeg har bare snakket om meg selv.
Nei, du har vært gjennom mye, jeg skjønner det.
Nei, seriøst. Jeg vil vite alt jeg har gått glipp av.
Universitetet er ingen spøk.
Jeg strøk på en sosiologiprøve som veier tungt for karakteren.
Seriøst? Du?
Ja.
Bestefar døde.
Jeg tok det ikke så bra.
TIL MINNE OM
Jeg kom gjennom det.
Begravelsen. Komme tilbake hit.
Folk spurte hvor du var.
Det var ikke kult å lyve.
Trodde ikke det ville bli så vanskelig.
Det er greit.
Jeg visste konsekvensene.
Ikke bare superheltgreia.
Alt sammen.
Jeg trodde at med pappa borte,
så kunne han ikke ødelegge mer for meg...
Du.
Han kan ikke endre hva jeg føler for deg, samme hvor mange planeter han ødelegger.
Det er det viktige.
Godt du er tilbake.
Hjelp.
Hjelp meg.
Vær så snill.
Du?
Går det bra?
Hva er det?
Det er noe du må se på fjernskanningen vår.
Dette er dumt.
Jeg kan se i mørket.
Det forutsetter at du fortsatt har øyne.
Tiden er ute.
Monster Girl, Kate, gå i dusjen.
Bulletproof, Shapesmith, deres tur.
Immortal, får jeg et øyeblikk?
Husk at Monster Girls forvandling
får henne til å eldes i revers.
Jeg vet hvordan teamets krefter fungerer.
Da forstår du at denne treningen er dårlig for henne.
- Jeg har utviklet en simulering... - Hei! Jeg kan jo høre dere.
Amanda, jeg merket at Immortal ikke sporet forandringene dine.
Det er ikke hans jobb å spore forandringene.
Og det er ikke din heller.
Hvis det går an å redusere din tapte tid...
Blir du kontrollerende etter én date,
blir det ikke en til.
Å nei!
Er skoleballet i 8. klasse avlyst?
Ikke si det... Helvete!
Faen.
Vet du at folk prøver å drepe oss hver eneste dag?
Bare ring. Vær så snill.
Vi har et problem.
Det kommer fra Mars i retning jorden.
Vi har prøvd å ringe, men de svarer ikke.
Det kan være ubemannet.
Men det er fylt med biomaterie.
Skipet kommer fra Mars, hva?
Lurer på om noen her har innsideinformasjon... om Mars.
Venner.
Jeg har en hemmelighet.
Jeg er ikke et menneske fra jorden slik jeg sa.
Forbered dere.
Sannheten kan være overveldende...
Vi vet at du er en marsboer.
Tror du at du fikk bli med uten at vi visste det?
Visste alle det? Helvete.
Det vi ikke vet er hvordan du kom til jorden, og hvorfor du er her.
Altså...
Jeg ble født som en marsboerbaby.
Langt borte på planeten Mars.
Som alle marsboere, brukte vi sequider som tjenere,
da de ikke kan trenge gjennom formskiftende hud,
noe de har veldig lyst til.
Selv som ung marsboer, hatet jeg å leve under jorden.
Jeg ville se stjernene.
Denne veien. Løp!
Da muligheten bød seg...
...tok jeg den.
Jeg fikk haike til jorden med romfolket deres.
Og da jeg kom hit, ble jeg inspirert til å bidra og møtte dere...
Vent. Hva skjedde med den virkelige astronauten?
Ja?
Folket mitt var like bak i tunnelene.
Jeg trodde de ville finne ham før sequidene.
Finne ham og drepe ham, ja.
Men de fant ham ikke.
Noe annet gjorde det.
Nei, jeg vet ikke.
Greit.
Gitt vår nåværende situasjon, og at det store skipet er på vei,
kan man anta...
Man kan gjette at kanskje,
og det er bare kanskje, at han muligens ble...
En overtatt vert for den singulære og skremmende sequidflokken.
Jeg er så lei meg.
Greit. Da er gudene vet hvor mange av disse tingene på vei hit.
De overtok den ekte Rus Livingston,
og de klarer å overta en million til.
Og det er din feil.
Ja, du forstår det nå.
- Det er ille. - Vent litt.
Skal vi tro på ham?
Han løy for oss hele tiden.
Nei, jeg løy før.
Nå snakker jeg sant.
Det er helt annerledes.
Du forlot en amerikansk astronaut
- der for å dø. - Hva? Kom igjen.
- Hvorfor tåler vi dette? - Jeg beklager.
- Hvorfor godtar vi det? - Hold kjeft. Alle.
Det vil bli konsekvenser for dette.
Det skipet kan ikke nå jorden.
Shapesmith er den eneste etterretningen vår.
Vi trenger ham.
Inntil videre.
Teamet blir meg, Bulletproof,
Black Samson, Monster Girl og Shapesmith.
Rex, Shrinking Rae, Kate og Rudy, dere har ansvaret her.
Et utenomjordisk romskip.
Dere trenger min tekniske ekspertise.
Jeg er beskyttet i drakten min.
Enig. Rudy, du blir med.
Dere forstår ikke.
Det er millioner av sequider der. Kanskje flere hundre millioner.
Vi er ikke nok.
Jeg vet at dette er uvanlig, men jeg har en idé.
Faen!
Det har gått fem år,
og foreldrene dine har ikke fikset låsen på vinduet.
Jeg lurer på om de vil at du skal bli bortført.
Jeg er ikke i humør, Rex.
Jeg er ikke her for å gjøre narr av deg.
Seriøst.
Eller å komme ned i buksene dine.
Eller den grunnen du tror.
Men da jeg hørte at du var tilbake her,
visste jeg at noe var galt.
Jeg trenger ikke medlidenhet, Rex.
Når har jeg vist medlidenhet?
Så du hva jeg gjorde i Chicago?
Parkkollapsen?
Jeg hørte om den. Ja.
Ja, jeg rotet til.
Folk ble nesten skadet.
Så lot jeg det gå ut over Killcannon. Og folk ble skadet.
Jeg prøver å hjelpe, men jeg skaper bare problemer.
Foreldrene mine har rett. Hvem tror jeg at jeg er?
Alle gjør tabber.
Tabber er menneskelig.
Shakespeare sa det.
Immortal, Black Samson,
pokkers Robot eller Rudy eller hva han kaller seg nå,
de feilet minst én gang.
Det er ikke enkelt å ha krefter, men vi gjør vårt beste.
Selv drittsekker som meg.
Regn på det, Eve.
Det er så på plussiden at det er dumt.
Du viste meg dette den uken vi møttes.
Du var fortsatt ganske lei deg for å ha mistet dem.
MIN FAMILIE
Jeg tenker knapt på dem nå.
Du kom deg gjennom det.
Så kom du gjennom at drittsekken meg lempet problemene min på deg
og gjemte meg på soverommet ditt i halvannet år.
Så hundre andre kamper med Teen Team.
I løpet av den tiden reddet du så mange mennesker.
Og hver gang gjorde du denne elendige, fæle, forferdelige verden
litt bedre.
Dessuten sjekket jeg det paret du dro opp fra elven.
De kommer til å bli helt friske.
På grunn av deg.
Tørk tårene, be foreldrene dine om å gi faen,
og kom deg ut igjen. Ikke sant?
Det er sant.
Takk, Rex.
Hva vil du?
Jeg er fornærmet.
Men ja, jeg har en liten tjeneste å be om som involverer et romrakettskip.
Pang-pang-pang.
Greit.
Gap opp, det er godt.
Det er...
Hva skal vi gjøre med deg?
Du må like minst én type menneskemat.
Mark! Vi har jo en inngangsdør.
Beklager.
Hei på deg, herr Rotekopp.
Hvordan spiser han?
Så langt hater han alt.
Han passer inn med de menneskelige barna.
Unnskyld.
Vet du hvor tingene til pappa er?
Jeg kvittet meg med mye.
- Ga det til veldedighet. - Du kunne ha spurt meg først.
Du var borte i to måneder.
Jeg kunne ha satt livet på vent til du kom tilbake.
Unnskyld. Hva leter du etter?
Det er bare...
Da viltrumitene tok med pappa, ba han meg om å lese bøkene hans.
Hva om han gjemte noe i dem?
Mellom sidene.
Det passer ikke, Cecil.
Beklager. Det haster.
Mark, du må dra til rommet igjen.
Hva? Jeg kom nettopp fra rommet.
Du var faktisk ganske forbannet for det.
Se på det som din godtgjørelsestur.
Vi har et skip fullt av sequider på vei fra Mars.
- Husker du dem? - Ja.
Hvis de får tentaklene på jorden, får de evig kontroll.
Vi må stoppe dem.
Klart det.
Selvfølgelig.
- Trenger du hjelp med gutten? - Ellers takk.
Tenk når du skal jobbe.
Du trenger en utdannet barnepasser, ikke en barnevakt i nabolaget.
- Vi har folk til det. - Det er opp til oss.
Ikke deg.
Bare tenk på det.
Vær så snill?
Men du kom nettopp hjem fra rommet.
De er på vei mot jorden.
Og det er alvorlig.
Mange folk kan bli skadet.
- Så jeg... - Bare kom tilbake i god behold. Ok?
Alltid.
Hei, Jannie. Har dere planer i kveld?
Nei, alt er bra.
Vil bare få tankene bort fra ting.
Invincible, jeg visste ikke at du ble med.
Dette hørtes ikke særlig valgfritt ut.
Er det plass til én til?
Eve!
Hei.
Rex sa at dere trenger hjelp.
Absolutt.
Men er du sårbar for disse skapningene?
Det er ikke bare du som kan lage en rustning.
To minutter til oppskyting.
Det er nå jeg skal forlate dere modige astronauter
til det endeløse mørket i rommet.
Hvis dere lykkes, har jeg lært dere alt dere vet.
Eller så er vel alle i en knipe.
Tre. To. Én.
Vi har antenning.
Så...
Dere to vet kanskje ikke dette eller erkjenner det,
men han her er nå den fremste Guardianen på jorden.
Sier hvem?
Jeg. Akkurat nå.
Som å si fus på forsetet.
Første regel: Ingen himling med øynene.
Andre regel: Gjør dere klare, for vi skal bevare roen
til taperne kommer tilbake.
Og det er ingen tredje regel.
Vi skal overvåke andre trusler mens de er borte.
Så klart.
Som om det kommer til å bli to store verdenskriser
samtidig.
Nei!
Jeg vil gjerne se det, Rae.
Hei, hvem er det?
Beklager, sersjant.
For pokker, Jerry! Du skremte meg.
Jeg vet at jeg ikke har pause. Jeg spiste ikke lunsj.
Ta den jævla maten din og stikk...
Helvete!
Gå.
- Ja. - Ja.
Og husk: Drep først, still spørsmål senere.
Vi har et problem.
Hva er et problem, om ikke en mulighet i forkledning?
Vil du at de skal vite at vi er her?
Selvfølgelig.
Det får bare fart på sakene.
Faren min er en tosk,
men du vinner utvilsomt elendig far-konkurransen.
Ja. Men det var verre enn det.
Jeg var borte så lenge at jeg ikke var der for Amber, mamma, deg.
Og dere trengte meg.
Du får nok sjansen til å gjøre det godt igjen.
Hør her.
Vi trenger mer informasjon om marsskipet.
Våpensystemet,
hvilken motstand vi møter når vi kommer om bord.
Shapesmith skal svare på alle spørsmålene våre.
Helst ikke, siden det er militærhemmeligheter fra Mars.
Men det skal jeg.
Det skipet er et krigsskip.
Veldig stort. Det kan være millioner av sequider, men forhåpentligvis ikke.
De er små, men sterke for størrelsen.
Et skip fullt av demonmaneter med superstyrke.
Flott.
Det må være marsboere der også.
Sequidene kan ikke styre det alene.
Vi burde oppsøke disse marsboerne. Oppnå kontakt.
Ja! Mine gamle venner.
De blir kanskje ikke begeistret for å se meg.
Sikkert ikke.
Robot, hvordan skal du få oss om bord?
Jeg slår av motoren om et minutt.
Som han sa, marsskipet er stort,
så vi vil se ut som rusk for dem.
Vi hekter oss fast og lager et inngangshull i skroget.
- Bra. - Så bra. Men det vil ikke funke.
Hvorfor ikke?
Krigsskipets sensorer er veldig kraftige.
De vet forskjellen på romsøppel og hva vi enn er.
Forteller du oss dette nå?
Ja. Jeg forteller det nå.
Og de vil ikke nøle med å avfyre missiler når de ser oss.
Shapesmith?
Ja! Det er missilene jeg snakket om.
Har vi ikke skjold eller noe?
Ikke Star Trek. Vi er ubevæpna.
Alle sammen! Kom nær meg. Nå!
Halve med pepperoni, halve med sopp, en porsjon hvitløksbrød og vinger.
To hvitløksbrød!
To hvitløksbrød.
Nei! Fortsett å bestille, Rae.
Cecil skal bare si hei.
Ikke sant, Cecil? Ikke sant?
- Herregud. - Vi må ha en plan.
- Jeg må spy. - Så lukk øynene dine!
Slapp av. Vi har nok oksygen til minst ti minutter.
Vet ikke om jeg klarer å holde så lenge.
Alle som kan fly, skyv mot skipet!
Hei, medmarsboere.
Hyggelig å se dere igjen.
- Jeg var bare på jorden og... - Jorden?
Det er deg. Du lot alt dette skje!
Jeg vet at han er årsaken til alt, men vi skal hjelpe dere.
Dere er mennesker. Dere blir slaver umiddelbart.
Vi er ikke som resten av vår art.
Vi tåler dem. Vi kan...
Ekkelt.
Nei!
Tok den!
De deler sinn!
Nå vet alle sequidene at dere er her.
Har du noen instruksjoner, sjef?
Ta en brus.
Og slapp av.
- Kongen har en plan. - Dette er atomeksplosjonsdører.
Ugjennomtrengelige fra utsiden.
Vi forseglet tunnelen, så det er ingen annen vei inn.
Nå sitter vi bare her og venter på at regjeringen
etterkommer våre krav.
Ellers...
New York.
Los Angeles.
Chicago...
Dø fort, drittsekker.
Pizzaen min blir kald.
Mennesker.
Tror dere at dere kan stoppe oss?
Det kan dere ikke.
Du, vi husker deg.
Kan ikke få hull på huden din.
Uansett, det blir andre for våre formål.
Få dem vekk fra ham! Det er den eneste måten!
Det er for mange!
Vi trenger en ny plan!
Jeg forstyrret nervesystemet deres, men de våkner snart.
Drep så mange dere kan mens de sover.
Faen!
Kom nærme!
Jeg tenkte...
De her...
De skulle...
Suge!
Hei, Kate!
Husk at den som dør først må betale for pizza.
Rex. Rae.
Hjelp!
Hold ut!
Kate!
Herregud, nei!
Kom igjen, Eve. Du klarer det.
Er du gal?
Jeg kan bruke drakten som forsterker for pulsen jeg brukte.
Håper det bedøver dem lenge nok til å få Rus av skipet.
Dere må beskytte meg til jeg er ferdig.
Hvor lenge?
Fem minutter.
Det skal du få svi for.
Hei, idiot!
Hun holder seg ikke liten.
Nam.
Dette skjer ikke.
Dette skjer ikke!
Faen.
Så modig.
Men er det den modige som overlever?
Eller er det den som venter
til motstanderen er for skadet til å kjempe?
Bare gjør det, din tosk.
Du klarer det.
Kom igjen, hold det sammen. Du klarer det!
Det går ikke.
Nei. Nei, Eve!
Jøss.
Jeg er ikke død.
Jeg trodde jeg var død.
Jeg følte jeg var død. Dette er...
En hyggelig overraskelse.
Hallo?
Noen må slippe meg ut herfra.
Dette er flott.
Å nei. Jeg... Beklager!
Pokker. Jeg ødela den.
Denne er nok...
Denne er nok dyr.
Herregud.
Ser man det.
Hyggelig å se deg i ett stykke, Allen fra Unopa.
Ja.
Et stort og muskuløst stykke.
Ja.
Jeg må be om unnskyldning.
Da vi tok deg med hit etter viltrumiteangrepet,
slo jeg av respiratoren din
og overlot deg til deg selv.
Hvorfor gjorde du det?
Jeg visste at du enten ville dø eller komme tilbake sterkere enn før.
Beklager at jeg gamblet med livet ditt.
Men det har gitt resultater.
Nå kan du kjempe mot en viltrumite.
Det tviler jeg på.
De slo så hardt at øyet poppet ut.
Jeg husker jeg så det fra mitt eget øye.
Det var veldig rart.
Du undervurderer deg selv, Allen.
Ja, jeg setter pris på tilliten,
men jeg ber ikke om en omkamp snart.
Hvis jeg ser en viltrumite til, skal jeg...
Dæven! Er du en viltrumite?
Nei. Jeg er noe mye verre.
Jeg er den eneste viltrumiten som gjør opprør mot imperiet.
I hvert fall helt til du fortalte meg om Invincible.
Allen,
du må dra tilbake til jorden
og ta med Invincible hit.
Han er nøkkelen til å snu denne krigen.
Bente