DETTA HAR HÄNT
Om någon ska vända på den här organisationen,
så är det King Lizard.
Om de tar över, står jorden på tur.
Förlåt mig, Allen.
Hej, min son. Det var länge sedan.
Det här är din lillebror.
NOLAN GRAYSON ÄLSKAD MAKE OCH FAR
Jag kände dig aldrig.
Du behöver honom inte.
Jag behöver hjälp!
Viltrum vet att jag har lämnat min post.
- Är det... - Viltrumsoldater.
Varför bryr jag mig om dem?
Slåss som en viltrumit.
Jag dödar inte.
Din far kommer att avrättas.
Anta hans uppdrag och förbered planeten för vårt styre.
Det är kejsarens andra son.
Är han död?
Hans bröst rör sig.
Vad är det för röd vätska?
Det måste vara hans blod.
Han har ett hål i kroppen.
Staden...
Andressa.
Vi kan ta dig dit.
Mark.
Nolan...
Var är Nolan?
Viltrumiterna tog honom.
Jag är ledsen.
Staden, människorna, allt är vårt fel.
Mark, du räddade mitt liv.
Och din brors.
Om min pappa och jag inte var här
hade detta aldrig hänt.
Utan din far hade jag inte haft en son.
Hade inte du varit här...
...hade vi båda dött.
Våra liv är korta jämfört med era.
I vår kultur beskyller vi inte varandra,
vi ser bara framåt.
Vi kommer att återbygga. Lita på det.
Mark Grayson.
Hallå! Nuolzot!
Jag har goda nyheter.
Vi har ett skepp som kan ta dig hem.
Du kan återvända till din planet och plats för lärande och drickande.
Tack. Men jag kan inte åka än.
Jag har mycket kvar att göra.
Staden är snart hel igen.
Ditt folk behöver din styrka.
Jorden har många hjältar.
De klarar sig nog.
Skåda, Omnipotus makt!
Bäva inför min
obegränsade styrka!
Nej.
Du känner nog din planet bäst.
Kejsarinnan.
Nuolzot. Gav du Mark nyheterna?
Han blev inte så nöjd.
Människor är förvirrande.
Jag är nöjd.
Jag vill träffa min mamma och flickvän.
- Men det finns mer att göra här. - Du har hjälpt tillräckligt.
Du borde återvända hem.
Men jag måste be dig om en till sak.
Ta din bror med dig.
Hem till jorden.
Vad?
Vad pratar du om? Du är hans mamma.
Mark, titta på mig.
Jag har åldrats sedan du först kom hit.
Din bror åldras snabbare än du,
men långsammare än mitt folk.
Jag är död innan han kan prata.
När Nolan var här kunde han uppfostra honom.
Men nu...
Alla han känner kommer snart att dö.
Han kommer att överleva generationer.
Vilken mor kan överge honom till ett sånt liv?
Min pappa oroade sig för mig med.
Nolan förändrade mig.
Jag ser livet på en större skala än de flesta thraxaner.
Men för mig är era århundraden bara ett koncept.
För dig och din bror är det livet ni måste leva.
Jag hoppas att min pappa är okej.
Jag med.
Om han lever, kommer han att leta efter dig, inte mig.
- Det är inte... - Min tid med Nolan var speciell.
Men han vet...
...att mitt liv är över.
Kom ihåg mig, barn.
Jag hoppas att du förstår varför jag gav upp dig.
Snälla.
Snart är du allt han har.
Och han kommer att behöva någon...
Tack, Paul. Vi ses imorgon.
Debbie.
Vänta...
Jag glömde ge dig den här.
Den är från alla på kontoret.
För huset vi sålde?
Typ.
Tja...
Vi vet alla...
Hur svårt det har varit för dig.
Men det är kul att ha dig tillbaka.
Tack.
Tack, Paul.
Hej, mamma.
Mark.
Herregud. Det har gått två månader!
Jag vill inte oroa mig, men till och med Cecil...
Vem är det?
Jag vet inte vad jag ska säga.
I morse visste jag inte om Nolan var vid liv.
Jag visste inte om jag ville att han var det...
Nu har han lämnat en planet i ruiner
och hans nya barn sitter i mitt kök.
Viltrumiterna tog honom.
Pappa hade inget val.
Såklart han hade.
Han behövde inte åka till planeten.
Han behövde inte hitta en ny partner och skaffa ett nytt barn.
Han tar aldrig ansvar för liven han förstör.
Han låter andra plocka upp skivorna.
Om och om igen.
Jag vet.
Vad ska vi göra med honom?
Barn i den åldern behöver ständig omsorg.
Han har inte ens ett namn.
Han åldras snabbt.
Han är inte ett småbarn länge.
Jag kanske kan ta hand om honom ett år?
Vad? Nej! Absolut inte.
Det har gått två månader.
Mina betyg kommer inte att bli bättre.
Och jag bytte många blöjor på vägen hem.
Cecil, då?
Vi kan inte.
Det måste finnas alternativ.
Som vad?
Han är lila.
Jag kan inte ge honom till en främling eller lämna college.
Men...
Pappa lämnar sina problem åt andra att fixa.
Men han är min bror... Jag kan inte överge honom.
Du får det från min sida av familjen.
Hoppa inte av skolan.
Jag tar ledigt och tar hand honom ett par dagar.
Vi kommer på något.
Men innan du går måste du byta blöjan.
Kolla upp iakttagelserna.
Vi måste vara säkra.
Ge mig en rapport.
Har du tid?
Vi är upptagna, Donald, om du inte har märkt det.
Du måste ta dig tid för det här.
Ut!
Ni hörde mig.
Jag behöver rummet.
Nu.
Okej. Jag lyssnar.
Efter att Omni-Man tappade fattningen
sprängde vi vårt övervakningshus för att stoppa honom.
Du sprängde det efter att alla var säkra.
Du kom knappt ut själv.
Varför minns jag det inte?
Du var chockad. Du hade bränt dig illa.
Bränt?
Är det vad du kallar det här?
Vad gjorde du med mig?
Var jag inte på White Room-listan?
För det mesta.
Ljus!
Vad är det?
Vad vi gjorde mot dig.
Toppmodern.
Dyr som fan.
Bättre än din gamla, om du frågar mig.
Hur?
Du hade tur.
Omni-Mans kropp skyddade dig från explosionen.
När vi drog ut dig var din hjärna intakt.
Men inte resten.
Resten?
Vad är jag nu?
Du är du.
Men bättre. Starkare.
Vid liv.
Jag minns ingenting.
Visste alla utom jag?
PTSD är hemskt. Du klarar dig bättre utan det.
Du gör det, menar du.
Du hade ingen rätt.
Vad vill du, Donald?
Vill du hellre dö?
Du vet vad vårt jobb är.
Vi har inte tid för ångest.
Ångest?
Är det vad du kallar det?
Jag visste att du var kall, men inte...
Mina herrar?
- Vad? - Vad?
FULLT MEDVETANDE - ETT FILOSOFISKT LIV DR CARL SPACKLER
Det räcker med filosofi för ikväll.
Sedan när började du låsa fönstret?
Mark. Herregud!
Jag började låsa dörren efter att krypet utklätt till hund dök upp.
- Räddade du dem från meteorerna? - Meteorer?
Just det.
Ja och nej.
Det blev konstigt.
För mig.
Jag förstod det.
Du var borta länge.
En evighet i collegeår.
Du måste träffa dekanen, förresten.
Något om akademisk prövotid?
Du skulle täcka för mig.
Jag gjorde det. Ett tag.
Två månader, Mark.
Jag fick slut på ursäkter.
Vad hände?
Mycket.
Jag träffade min pappa.
Din pappa?
Jag ska berätta allt.
Men jag måste träffa Amber först.
Visst, lämna mig för din flickvän.
Du får tid att sätta upp mina affischer igen.
Allihopa!
När tänkte du berätta att du var tillbaka?
Du visste redan.
Jag sa åt dig att inte gå.
Du var borta i två månader utan ett ord?
Jag behövde träffa min mamma och flickvän först.
Vi hade en överenskommelse.
Du lovade att följa order i fält.
Du får inte välja när det gäller.
Jag räddade miljontals liv, Cecil.
Allt verkar vara bra här.
Ja.
Allt är jättebra.
Guardians dog nästan
medan du rantade med rymdkrypen.
Det jag gjorde var viktigt.
Du vet redan, eller hur?
Vi håller ett öga på Debbie.
Vi håller avstånd. Vi lyssnar efter vissa nyckelord.
Otroligt.
Är du arg för att jag inte hörde av mig?
Det behöver jag inte.
Du har kameror i min mammas hus.
Det är inte kameror.
Vi jobbar inte så.
Då du redan vet allt
ska jag träffa min flickvän som planerat.
Visst.
Jag hämtar Nolans unge.
Du får inte.
Tänker du lämna honom med din mamma?
Han är en utomjording.
Vi är kvalificerade att ta hand om honom.
Han är min bror, inte ett experiment.
Stoppa dina män!
De är redan på väg.
Stoppa dem!
Nu!
Jag kommer imorgon.
Okej.
Din mor vill säkert ta hand om sin ex-makes nya son.
Jag kommer.
Mark!
Herregud, du är tillbaka.
Jag har saknat dig så.
Jag menade inte att vara borta länge.
De tog mig till en planet...
...planetarium i Philadelphia, medan jag besökte min moster.
Det här är min pojkvän, Mark.
Han har träffat sin familj.
Det här är Bridget, Jannie och Corey.
Hej, kul att äntligen träffas.
Han finns faktiskt.
Jag trodde att Amber bara hade en ursäkt.
Ja, jag är verklig.
Jag har varit borta de senaste månaderna.
Ni har säkert mycket att prata om.
Du får anteckningarna senare, Amber.
Trevligt att träffas, Mark.
Vad hände där ute?
Är barnet hos din mamma nu?
Tills vidare.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Och jag trodde att jag hade det galet.
Förlåt.
Jag har bara pratat om mig själv.
Jag förstår att du har varit med om mycket.
Nej. Jag vill veta vad jag har missat.
College är svårt.
Jag kuggade på ett viktigt socionomprov.
Allvarligt? Du?
Ja.
Min morfar dog.
Det var jobbigt.
I KÄRT MINNE
Jag gick på den.
Begravningen. Kom tillbaka hit.
Folk frågade var du var.
Jag gillade inte att ljuga.
Att det skulle vara så komplicerat.
Det är okej.
Jag vet vad jag gav mig in på.
Inte bara superhjältegrejen.
Allt.
Jag trodde att pappa
hade slutat förstöra mitt liv, men...
Mina känslor ändras inte för dig, oavsett hur många planeter han förintar.
Det är det viktiga.
Skönt att du är tillbaka.
Hjälp.
Hjälp mig.
Snälla.
Sir?
Mår du bra, sir?
Vad är det?
Du måste se något på fjärrskanningen.
Det här är dumt.
Jag kan se i mörkret.
Det förutsätter att du har dina ögon.
Stopp.
Monster Girl, Kate, gå och duscha.
Bulletproof, Shapesmith, er tur.
Har du ett ögonblick?
Får jag påminna att Monster Girls förvandlingar
får henne att åldras omvänt.
Jag vet hur mitt teams krafter fungerar.
Då vet du att den här träningen är dålig för henne.
- Jag har utvecklat en simulering... - Jag kan höra dig.
Jag märkte att Immortal inte räknar dina förvandlingar.
Det är inte hans jobb.
Inte ditt heller.
Om det finns ett sätt att mildra sin förlorade tid...
Är du så här efter en dejt
blir det inte en till.
Nej!
Är balen inställd?
Säg inte... Helvete!
Satan.
Du vet att folk försöker döda oss varje dag.
Ring bara.
Vi har ett problem.
Det är på väg mot jorden från Mars.
De svarar inte på våra anrop.
Det kan vara obemannat.
Det bär biomateria.
Kommer det från Mars?
Jag undrar om någon här vet något om Mars.
Mina vänner.
Jag har något att avslöja.
Jag är inte från jorden som jag sa.
Förbered er.
Ni kanske inte kan hantera...
Vi vet att du är från Mars.
Trodde du inte att vi visste det?
Visste ni det? Vad fan.
Vi vet inte hur du kom hit eller varför du är här.
Okej...
Jag föddes som en marsian.
Långt borta på planeten Mars.
Som alla marsbor använde vi sequider som tjänare,
då de inte kunde penetrera vår hud,
vilket de gillar att göra.
Även som ung hatade jag att bo under jorden.
Jag ville se stjärnorna.
Den här vägen. Spring!
Så när möjligheten presenterade sig...
...tog jag den.
Jag åkte till jorden med era rymdmänniskor.
När jag kom hit blev jag inspirerad att göra gott och träffa er...
Vänta. Vad hände med den riktiga astronauten?
Nå?
Mitt folk var bakom oss i tunnlarna.
Jag trodde att de skulle hitta honom först.
Hitta och döda honom.
Men de hittade honom inte.
Något annat gjorde det.
Jag... Nej, jag vet inte.
Okej.
Med tanke på vår nuvarande situation och det stora skeppet,
kan vi anta att...
Vi kan gissa att kanske,
ett stort kanske, blev han...
En besatt värd för sequidernas kollektiva medvetande.
Förlåt.
Vem vet hur många av de där sakerna som är på väg hit.
De tog över Rus Livingston
och är kapabla att ta över miljoner fler.
Och allt är ditt fel.
Ja, nu förstår du.
- Det är dåligt. - Vänta.
Ska vi tro honom?
Han ljög för oss.
Nej, jag ljög innan.
Nu berättar jag sanningen.
Det är skillnad.
Du lämnade en amerikansk astronaut
- att dö. - Vad? Kom igen.
- Varför tillåter vi det här? - Förlåt?
- Ja, varför? - Tysta. Allihop.
Du kommer att få betala för det här.
Men skeppet får inte nå jorden.
Shapesmith är den enda som har information.
Vi behöver honom.
Tills vidare.
Jag, Bulletproof,
Black Samson, Monster Girl och Shapesmith ger oss iväg.
Rex, Shrinking Rae, Kate och Rudy, ni stannar här.
Det är utomjordingar.
Ni behöver min expertis.
Jag skyddas av min dräkt.
Ja. Rudy, du med.
Ni förstår inte.
Det finns kanske hundramiljontals sequider på skeppet.
Vi behöver fler.
Det här är inte likt mig, men jag har en idé.
Helvete!
Det har gått fem år
och dina föräldrar har inte lagat låset på fönstret.
Jag börjar tro att de vill att du blir kidnappad.
Jag är inte på humör, Rex.
Jag vill inte göra narr av dig.
Allvarligt.
Eller få dig i säng.
Eller vad du än tror.
När jag hörde att du var här
visste jag att något var fel.
Jag behöver inte ditt medlidande.
Har jag någonsin medlidande?
Såg du vad jag gjorde i Chicago?
Parken som rasade?
Jag hörde det.
Jag klantade mig.
Folk blev nästan skadade.
Jag tog ut det på Killcannon. Folk blev skadade.
Jag vill hjälpa till, men orsakar bara mer problem.
Mina föräldrar hade rätt om mig.
Alla klantar sig.
Att klanta sig är mänskligt.
Shakespeare sa det.
Immortal, Black Samson,
Robot, Rudy eller vad han nu kallar sig,
de har alla klantat sig.
Det är inte lätt att ha krafter, men vi gör vårt bästa.
Även idioter som jag.
Tänk själv, Eve.
Du är så perfekt som man kan bli.
Du visade mig denna när vi träffades.
Du sörjde dem fortfarande.
MIN FAMILJ
Jag tänker knappt på dem nu.
För du kom över det.
Sen kom du över mig och mina tonårsproblem
och gömde dig i ditt sovrum i 18 månader.
Hundratals strider med Teen Team.
Du har räddat så många människor.
Varje gång gjorde du den här hemska världen
lite bättre.
Jag tittade till paret du drog upp ur floden.
De kommer att klara sig.
Tack vare dig.
Så sluta gråta, be dina föräldrar att dra åt helvete
och ta dig ut igen. Okej?
Okej.
Tack, Rex.
Så vad vill du?
Jag är förolämpad.
Men ja, jag har en liten tjänst att be om som involverar en rymdraket.
Okej.
Gapa, det är jättegott.
Det är...
Vad ska vi göra med dig?
Det måste finnas människomat som du gillar.
Mark! Vi har en ytterdörr.
Förlåt.
Hej, lilla nedskräparen.
Äter han?
Han hatar allt.
Han kommer att passa in med de andra barnen.
Förlåt.
Vet du var pappas saker är?
Jag gav bort det mesta.
- Till välgörenhet. - Vad? Du kunde ha frågat mig först.
Du var borta i två månader.
Och jag kunde inte sätta livet på paus.
Förlåt. Vad letade du efter?
Det är bara...
När viltrumiterna tog pappa sa han åt mig att läsa hans böcker.
Tänk om han gömde något i dem?
Mellan sidorna kanske?
Det passar inte, Cecil.
Förlåt. Det är brådskande.
Du måste ut i rymden igen, Mark.
Jag kom precis tillbaka.
Du var irriterad över det.
Och nu kan du ställa det till rätta.
Ett skepp med sequider är på ingång från Mars.
- Minns du dem? - Ja.
Om de når jorden kommer de att ta över allt och alla.
Vi måste stoppa dem.
Visst.
Självklart.
- Behöver du hjälp med ungen? - Vi klarar oss.
Jag tänker när du jobbar.
Du behöver en utbildad vårdare, inte en barnvakt.
- Vi har folk för det. - Det är vårt beslut.
Inte ditt.
Tänk på saken.
Snälla?
Du kom precis tillbaka från rymden.
De är på väg mot jorden.
Det är allvarligt.
Många kan bli skadade.
- Jag... - Kom tillbaka välbehållen, okej?
Alltid.
Har ni planer för ikväll, Jannie?
Nej, allt är bra.
Jag vill komma på andra tankar.
Vilken överraskning, Invincible.
Det lät ganska viktigt.
Har ni plats för en till?
Eve!
Hej.
Rex sa att ni behövde hjälp.
Det stämmer.
Är du sårbar för dessa varelser?
Du är inte den enda som kan göra en rustning.
Två minuter till uppskjutning.
Det är min signal att lämna er modiga astronauter
till rymdens ändlösa mörker.
Om ni lyckas är det för att jag lärde er.
Annars är vi alla körda.
Tre. Två. Ett.
Tändning.
Så...
Ni kanske inte vet, eller vägrar att medge det,
men jag är nu den högst rankade Guardian på jorden.
Enligt vem?
Mig. Jag kom på det nu.
Det är som att paxa framsätet.
Regel nummer ett, himla inte med ögonen.
Regel nummer två, gör er redo att chilla
tills nollorna är tillbaka.
Det finns ingen tredje regel.
Vi ska övervaka andra hot medan de är borta.
Visst.
Som att två världsomskakande nödsituationer
skulle hända samtidigt.
Nej!
Det vill jag se, Rae.
Vem där?
Förlåt, sergeant.
För fan, Jerry! Du skrämde skiten ur mig.
Jag vet. Jag har inte rast, men jag missade lunchen.
Ta ditt mellanmål och försvinn...
Helvete!
Rör på er.
- Ja, sir. - Ja.
Kom ihåg, döda först och ställ frågor senare.
Vi har ett problem.
Vad är ett problem om inte en möjlighet i förklädnad?
Vill du att de ska veta att vi är här?
Självklart.
Detta påskyndar bara saker och ting.
Min pappa är ett as,
men din pappa är värst.
Ja. Men det var värre än så.
Jag var inte där för Amber, min mamma, dig.
Och ni behövde mig.
Du får säkert en chans att gottgöra mig.
Hör upp.
Vi behöver mer information om marsianskeppet.
Dess vapensystem,
vilken typ av motstånd vi kan förvänta oss.
Shapesmith ska därför svara på alla våra frågor.
Helst inte, det är marsianska militärhemligheter.
Men jag kan berätta.
Skeppet är ett krigsskepp.
Väldigt stort. Det kan finnas miljontals sequider.
De är små, men starka för sin storlek.
Ett skepp fullt av demonmaneter med superstyrkor.
Toppen.
Det finns nog marsianer ombord.
Sequiderna kan inte flyga själva.
Vi borde ta kontakt med marsianerna.
Ja! Mina gamla vänner.
De... kanske inte ser fram emot att träffa mig.
Antagligen inte.
Vad är planen att få oss ombord?
Jag ska slå av strömmen till skytteln.
Som han sa, skeppet är stort,
vi väcker ingen uppmärksamhet.
Vi skär ett hål i skrovet.
- Bra. - Jättebra. Men det fungerar inte.
Varför inte?
Skeppets sensorer är för kraftfulla.
De kommer att märka oss.
Säger du det nu?
Ja. Det gör jag.
De kommer inte att tveka att avfyra missiler om de ser oss.
Shapesmith?
Ja! Det är missilerna jag pratade om.
Har vi inga sköldar?
Det här är inte Star Trek.
Allihop! Nära mig. Nu!
Hälften pepperoni, hälften svamp, vitlöksknutar och några vingar.
Två vitlöksknutar!
Två vitlöksknutar.
Nej! Fortsätt beställa, Rae.
Cecil tittar bara till oss.
Eller hur, Cecil?
- Gud. - Vi behöver en plan.
- Jag mår illa. - Blunda i så fall!
Lugn. Vi har syre för minst tio minuter.
Jag kan inte hålla ihop det i tio minuter.
Alla som kan flyga, tryck mot skeppet!
Hej, kära marsianer.
Kul att se er igen.
- Jag var precis på jorden... - Jorden?
Det var du som lät allt hända!
Han må vara orsaken till allt, men vi är här för att hjälpa.
Ni är människor. De kommer att förslava er.
Vi är inte som de andra.
Vi klarar av dem. Vi kan...
Äckligt.
Nej!
Fick den.
De delar sinnen!
Nu vet de att ni är här.
Har du några instruktioner, chefen?
Hämta en läsk.
Och slappna av.
- Kungen har en plan. - Det är sprängdörrar.
Ogenomträngliga från utsidan.
Vi förseglade tunneln, så det finns ingen annan väg in.
Nu väntar vi bara på att regeringen
uppfyller våra krav.
Annars...
New York.
Los Angeles.
Chicago...
Dö snabbt, idioter.
Min pizza kallnar.
Människor.
Tror ni att ni kan stoppa oss?
Det kan ni inte.
Vi minns dig.
Vi kan inte penetrera din hud.
Oviktigt, de andra kommer att tjäna oss.
Få bort dem från honom! Det är enda sättet!
De är för många!
Vi behöver en ny plan!
Jag störde deras nervsystem, men de är snart vakna igen.
Döda så många ni kan medan de är svaga.
Skit!
Stå nära!
Jag trodde...
...inte att de...
...skulle vara...
...ett hot!
Kate!
Den som dör först betalar för pizzan.
Rex. Rae.
Hjälp!
Håll ut!
Kate!
Gud, nej!
Du klarar det här, Eve.
Är du tokig?
Jag kan göra en förstärkare av pulsen jag använde tidigare.
De kan bli bedövade länge nog för att få Rus av skeppet.
Men ni måste skydda mig.
Hur länge?
Fem minuter.
Du ska få igen för det där.
Hördu, idioten!
Hon förblir inte liten.
Mums.
Det här händer inte.
Det här händer inte!
Helvete.
Så modig.
Men är det den modiga mannen som överlever?
Eller är det den som väntar
tills hans motståndare är för skadad för att slåss?
Gör det bara, din jävel.
Du klarar det.
Håll ihop det. Du klarar det!
Jag kan inte.
Nej! Eve!
Jag är inte död.
Jag var säker på det.
Jag kände mig död. Det här...
Det här var en trevlig överraskning.
Hallå?
Kan någon släppa ut mig?
Toppen.
Nej. Förlåt!
Jag hade sönder den.
Den här var säkert...
Den var säkert jättedyr.
Gud.
Se där.
Skönt att du har återhämtar dig, Allen av Unopa.
Ja.
Jag mår prima.
Ja.
Jag är skyldig dig en ursäkt.
När vi tog hit dig efter viltrumitattacken
stängde jag av din livsuppehållande maskin
och lät dig klara dig själv.
Varför gjorde du det?
Utan den hade du antingen dött eller återhämtat dig starkare.
Förlåt att jag tog den risken.
Men det har lönat sig.
Du kan nu stå upp mot en viltrumit.
Det tvivlar jag på.
De slog så hårt att ögat flög ut.
Jag såg det med mitt egna öga.
Det var konstigt.
Du underskattar dig själv, Allen.
Jag uppskattar att du tycker det,
men jag tänker inte kräva revansch än.
Om jag ser en till viltrumit kommer jag...
Herregud! Är du en viltrumit?
Nej. Jag är något mycket värre.
Jag är den enda viltrumiten att göra uppror mot imperiet.
Åtminstone tills du berättade om Invincible.
Allen,
du måste återvända till jorden
och hämta Invincible.
Han är nyckeln till det här kriget.
Victor Ollén
Kreativ handledare Jeni Orimalade