‫לא רציתי להרוג אף אחד.‬
‫מעולם לא רציתי לצאת למלחמה,‬
‫ולהתעשר מצרות של אנשים אחרים.‬
‫אני לא הייתי כזה.‬
‫הייתי בחור פשוט, הילד של השכנים,‬
‫שאהב נפצים וכדורגל.‬
‫מעולם לא חלמתי שתהיה לי אחוזה עם בריכה.‬
‫אבל כשאתה אפס, אתה חושב שמגיע לך הכול.‬
‫גם אם אין לך מושג איך העולם עובד,‬
‫או לא אכפת לך אפילו.‬
‫לא ידעתי שום דבר על פוליטיקה.‬
‫לא היה לי מושג על המלחמה הקרה.‬
‫לא יכולתי למצוא את מוסקבה, וושינגטון, תימן או פראג על מפה.‬
‫עולמי התחיל באלוצ'ה‬
‫והסתיים בלה קסטיאנה.‬
‫אלימות הייתה דרך לשחרר קיטור.‬
‫האידאולוגיה, כרזה.‬
‫צ'ה גווארה היה חולצה.‬
‫החיים היו פשוטים,‬
‫עם טובים ורעים.‬
‫המוות היה משהו שקרה לנרקומנים בשכונה שלי.‬
‫וכך היה, עד שמשפחתו של ליאו פאראד הבחינה בי.‬
‫ליאו‬
‫מבט שמשדר יופי ופיתוי.‬
‫שרה‬
‫מבט שובבי שמשדר חוצפה ויהירות.‬
‫הוגו‬
‫אבל גם תמימות טהורה...‬
‫טניה‬
‫כאילו אין בה חטא.‬
‫או העומק שמגיע מהכרת העולם‬
‫ומהיכולת לסובב אותו.‬
‫כרמן‬
‫כאלה היו הפאראדים, משפחה מאושרת.‬
‫מה שלי מעולם לא היה.‬
‫בגלל זה רציתי להיות כמוהם,‬
‫להצטרף לשבט.‬
‫גם אם היה צורך באלימות.‬
‫פאראד‬
‫זה אני, אוסקר.‬
‫בן 27.‬
‫חסר השכלה,‬
‫אבל מרוויח 60,000 פזטות בחודש כמדריך אירובי.‬
‫השיעורים שלי היו הצלחה אדירה.‬
‫אז קיבלתי החלטה.‬
‫לפתוח סטודיו משלי.‬
‫מדריד, 1985‬
‫לא, מנואל.‬
‫לא אוכל לפתוח סטודיו אירובי בלאבאפייס.‬
‫זו שכונה גרועה, האנשים שם מרוששים.‬
‫מה זה? אתה רוצה רק לקוחות סנובים?‬
‫זה דודי מנואל, הוא היה כורה כל חייו.‬
‫הוא היה המומחה הראשי לחומרי נפץ בריו טינטו,‬
‫עד שנאלץ לפרוש מוקדם,‬
‫והגיע למדריד, לפתוח עסק לפירוטכניקה.‬
‫התוכנית שלו הייתה להמציא זיקוקים שקטים‬
‫שלא מפריעים לילדים או לכלבים.‬
‫הוא אמר שספרד היא המדינה עם הכי הרבה חגיגות באירופה,‬
‫ושהוא יתעשר מהפטנט.‬
‫לעזאזל.‬
‫בזמן שחיפש נוסחה שתעבוד,‬
‫הצעתי לו להשקיע באירובי ולהיות שותף.‬
‫מיקום מצוין לעסק‬
‫לא. אנחנו חייבים למצוא משהו כאן, בשכונת סלמנקה.‬
‫- זה יקר מדי. - אבל כאן הלקוחות שלי נמצאים.‬
‫כאן הם עובדים.‬
‫כאן גרים אנשים עם כסף שמבזבזים אותו בשמחה על חדר כושר.‬
‫תסתכל על האנשים כאן. תראה איך הם מתלבשים.‬
‫איך הם אוכלים.‬
‫איך הם מחייכים.‬
‫תראה.‬
‫הבחורה הזאת שם.‬
‫אתה יכול לדמיין אותה אוכלת כריך קלמרי?‬
‫אתה לא יכול, נכון?‬
‫אישה כזאת‬
‫אף פעם לא תגיע לאלוצ'ה או ללאבאפייס.‬
‫- קפה. שמור את העודף. - אלגנטיות.‬
‫זו אישה אלגנטית באמת.‬
‫אישה כזו לא צריכה אירובי.‬
‫בטח שכן.‬
‫זה לא רק שריפת שומן. זה כאן.‬
‫זה שחרור אנדורפינים, להרגיש טוב, לפנק את עצמך.‬
‫- לי מספיקה בירה. - אין פלא.‬
‫בילית חצי מהחיים שלך תקוע במכרה.‬
‫ובגלל זה יש לי כסף להשקיע בחדר הכושר שלך.‬
‫אם אתה רוצה להשקיע, אתה צריך להבין את זה.‬
‫זה פשוט מאוד. אנחנו צריכים מקום זול.‬
‫- ובשכונת סלמנקה. - היי! תפסיק!‬
‫אל תיגע בי! עזוב אותי!‬
‫- עזוב! - לעזאזל...‬
‫לעזאזל.‬
‫לעזאזל!‬
‫היי!‬
‫הוא כנראה החבר שלה! אוסקר!‬
‫היי!‬
‫לעזאזל!‬
‫- מה לעזאזל אתה עושה? - עוזר לך.‬
‫- מי ביקש? - הוא הצמיד אותך למכונית.‬
‫מה הוא עושה?‬
‫אוסקר!‬
‫- קדימה, בוא נלך. - כן.‬
‫לך.‬
‫- לעזאזל! - קדימה, לעזאזל.‬
‫- מונית! - אתה מאמין?‬
‫הוא כנראה החבר שלה. אמרתי לך!‬
‫חתיכת משוגעת.‬
‫זו הייתה יכולה להיות רק אנקדוטה,‬
‫ניסיון להרשים לקוחה פוטנציאלית,‬
‫משהו שאתה שוכח וממשיך בחייך.‬
‫הזיקוקים, חדר הכושר...‬
‫החלומות שלך, של בחור רגיל, הילד של השכנים.‬
‫אבל בדרך כלל, הגורל לא תלוי בצירופי מקרים,‬
‫ותלוי מאוד בהתמדה.‬
‫בוקר טוב, פאוליטה. מה שלומך?‬
‫- חואנה. - היי.‬
‫- איך הקרסול? - השתפר, תודה.‬
‫- מנתול תמיד עוזר. - כן.‬
‫- מרצ'ה. - מתי תשמיע קצת פלמנקו?‬
‫בטח, מרצ'ה. נשאיר את הפלמנקו לבמת ה"טבלאו".‬
‫- רומבה. - כן, כן.‬
‫אוסקר.‬
‫זוכר אותי?‬
‫מה שלום החבר שלך?‬
‫הוא לא החבר שלי. אני לא יוצאת עם בחורים כאלה.‬
‫אבל הוא מתאים לך, עם הגישה המגעילה הזו שלך.‬
‫איזו גישה מגעילה?‬
‫רק רציתי שתדע שאני לא צריכה את העזרה שלך.‬
‫הייתי במצבים גרועים בהרבה, ואני יודעת להתמודד איתם.‬
‫באת לכאן רק כדי לגעור בי שוב?‬
‫באתי להודות לך. לא יותר מזה.‬
‫בבית הקפה אמרו שאתה עובד כאן.‬
‫- מה אתה, מאמן? - מדריך אירובי.‬
‫אני שרה, דרך אגב.‬
‫נעים להכיר אותך.‬
‫- אני לומדת לתואר שני פה בסביבה. - במה?‬
‫מנהל עסקים.‬
‫אבל אני עורכת דין.‬
‫כמו רבות מלקוחותיי.‬
‫יש נשות עסקים, עורכות דין, מהנדסות...‬
‫רק נשים?‬
‫זה העניין עם אירובי.‬
‫תצטרכי לסלוח לי, יש לי שיעור עכשיו.‬
‫למה שלא תנסי?‬
‫לא, תודה.‬
‫זה עוזר לנקות את הראש.‬
‫- אולי תאהבי ותצטרפי. - אני לא גרה במדריד.‬
‫- איפה את גרה? - מרביה. הלימודים מסתיימים בחודש הבא.‬
‫אז נעשה ככה. תגידי לי מה המידה שלך ואביא לך טייץ.‬
‫לא, באמת.‬
‫רק רציתי להגיד לך תודה.‬
‫היי.‬
‫קדימה, חואנה, בבקשה!‬
‫הברך! למתוח את הישבן! ככה!‬
‫שרה, את כן צריכה עזרה עכשיו. נכון, מהממת?‬
‫קדימה!‬
‫ישרו את הברכיים, בבקשה!‬
‫טוב מאוד.‬
‫זהו זה.‬
‫טוב מאוד, שרה.‬
‫- פאראת'? - לא, פאראד.‬
‫פ-א-ר-א-ד.‬
‫- מאיפה השם הזה? - אלג'יריה.‬
‫- את ערביה? - חצי ערביה.‬
‫סבא שלי הגיע מטנג'יר, אבל הוא היה מקלבריה.‬
‫אז אני רבע אפריקאית, חצי ממדריד וחצי מקטלוניה.‬
‫- אבל ספר לי על עצמך, חוץ מחדר הכושר. - עליי?‬
‫כן, לא יודעת. מאיפה אתה?‬
‫מבית היתומים "וירחן דה לאס קאסאס", בקילומטר ה-17 בדרך לברונטה.‬
‫- אתה יתום? - כמעט.‬
‫אבא שלי מת כשהייתי בן שש, ואימא שלי שכחה ממני.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫כשמלאו לי שבע, היא שלחה אותי לבית היתומים‬
‫כדי להפוך אותי לגבר,‬
‫והיא עברה לגור עם חבר של אבא שלי.‬
‫אתה צוחק.‬
‫לא, החיים שלי עד כדי כך מהנים.‬
‫אני אוהבת יתומים.‬
‫מה?‬
‫ברצינות. אבא שלי אומר שהם טהורים יותר,‬
‫כי הם לא נושאים טראומה משפחתית, והם כמו ספרים שעדיין לא נכתבו.‬
‫אבא שלך משורר.‬
‫יש לי דוד בשם מנואל,‬
‫הוא תמיד היה שם בשבילי.‬
‫הוא היה בא לבקר אותי בסופי שבוע,‬
‫ובחגים הוא היה לוקח אותי לבית שלו בהואלבה.‬
‫הוא המשפחה שלי.‬
‫אבל גדלת לבד.‬
‫מתרגלים לזה.‬
‫לא הייתי מסוגלת.‬
‫אני בטוח שכן.‬
‫הרבה פעמים טוב להיות לבד.‬
‫החלק הקשה הוא הקור.‬
‫אני זוכר שבחורף,‬
‫היה קפוא, קור מקפיא,‬
‫וכשהגיע הזמן לצאת החוצה,‬
‫היינו ממהרים לצאת החוצה, לתפוס מקום‬
‫בצמוד לקיר אחורי שהיה חם, כי הוא היה ממש מאחורי‬
‫תנור מאפייה.‬
‫ואני זוכר שהייתי יושב שם,‬
‫צופה בבניינים מעבר לרחוב,‬
‫והייתי רואה את החלונות,‬
‫את האורות, את הבתים,‬
‫המשפחות שאכלו ארוחת ערב...‬
‫ואלה החיים שלי.‬
‫אני מתלוננת כבר שנה‬
‫על מדריד, האנשים שבה, הבלגן...‬
‫השתוקקתי לסיים את שנת הלימודים.‬
‫ואז באת לשיעור שלי ושינית את דעתך.‬
‫כמובן.‬
‫למשפחה שלי יש בית במדריד, אבל העסק שלנו הוא במרביה.‬
‫- איזה עסק יש למשפחה שלך? - יבוא ויצוא.‬
‫- יצוא? - כן.‬
‫אוסקר, הבחור שהכית...‬
‫- את לא צריכה להסביר. - אני רוצה.‬
‫הוא נוכל. הוא ניסה לרמות את אבא שלי.‬
‫דיווחנו עליו למשטרה, ו...‬
‫דברים כאלה קורים לבעלי עסק.‬
‫אני מנסה לפתוח עסק.‬
‫- באמת? - כן, טוב...‬
‫אני רוצה להפסיק להיות מדריך בשכר בחדר כושר,‬
‫ולפתוח אחד שלי.‬
‫אחרי הכול, אני הסיבה שהלקוחות חוזרות.‬
‫- אתה תצליח בגדול. - לפי מי?‬
‫הבחורה שעזרתי לה ברחוב, שלא הזדקקה לי,‬
‫או עורכת הדין המתמחה בעסקים?‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫- משהו לא בסדר? - לא, זה הנהג של אבא שלי.‬
‫סיפרתי לו מה קרה והוא התעקש לאסוף אותי.‬
‫- אני רוצה לראות אותך שוב. - בטח.‬
‫לא, לא "בטח". מתי?‬
‫אתה רומנטיקן, אוסקר.‬
‫רומנטיקן? אני מדבר על השיעורים.‬
‫- להתראות. - ביי.‬
‫היא בחורה מיוחדת.‬
‫אני בטוח. אם יש לה נהג ורולס רויס...‬
‫זה לא מה שאני מתכוון. אני חושב שיש בינינו חיבור.‬
‫חיבור? אתה לא קולט.‬
‫האנשים העשירים של מרביה רק מתנשאים עלינו.‬
‫- מעולם לא היית במרביה. - אבל אני אנדלוסי.‬
‫אני יודע מה זה אנשים סנובים.‬
‫שרה לא סנובית. חוץ מזה, סבא שלה היה ערבי.‬
‫זה אפילו יותר גרוע.‬
‫הנה.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫המיזוג דרך צינורות. התקנתי אותו לפני שנתיים.‬
‫אני לא חושב שיהיו לך בעיות עם זה.‬
‫יהיו כאן 30 או 40 נשים קופצות ומזיעות.‬
‫חבר, ראיתי דברים גרועים יותר.‬
‫נצטרך לצבוע את הקירות.‬
‫אין בעיה, המקום הזה כבר לא יהיה נגרייה.‬
‫תסלחו לי לרגע.‬
‫- נו? - נחמד.‬
‫נחמד, אבל יקר לאללה.‬
‫כן, אבל זה שני רחובות מ"נואבוס מיניסטריוס".‬
‫יהיה קשה לשלם עבור שיפוץ ושכר דירה.‬
‫לא, נחזיר את ההשקעה בשלושה חודשים.‬
‫- זה לא מציאותי. - סמוך עליי.‬
‫פשוט סמוך עליי.‬
‫בכל אופן, זה היה מהסוכנות.‬
‫שני לקוחות רוצים לבקר פה היום.‬
‫אנחנו ניקח אותו.‬
‫נהדר, אז כמו שאמרתי,‬
‫הפיקדון הוא 150,000 פזטות.‬
‫דוד שלי יטפל בזה.‬
‫נכון?‬
‫חדר כושר פלטינו‬
‫- בוקר טוב. - אוסקר!‬
‫חשבתי שאת לא חוזרת.‬
‫זה נשמע ממש פטאלי.‬
‫את הלקוחה הראשונה שלא חזרה אחרי שיעור.‬
‫הייתי מאוד עסוקה,‬
‫אבל הנה אני כאן.‬
‫גם היום בלי טייץ?‬
‫לא, באתי לתת לך הזמנה.‬
‫יש לאבא שלי יום הולדת, והוא עורך מסיבה.‬
‫הכתובת שם.‬
‫את מזמינה אותי למסיבה משפחתית במרביה?‬
‫לא, זה במדריד.‬
‫לאבא שלי יש חברים שמגיעים מחו"ל. זה יותר נוח.‬
‫- למה אני מוזמן? - הצלת אותי מתוקף, זוכר?‬
‫כן, זה נכון.‬
‫המקום יהיה מלא בלקוחות פוטנציאליים. אתה תאהב את זה.‬
‫נתראה שם.‬
‫יופי.‬
‫דרך אגב,‬
‫- אני צריך ללבוש חליפה? - לא.‬
‫תהיה מי שאתה.‬
‫ואל תביא שום דבר.‬
‫השליתי את עצמי בלי לדעת שאני זה שמפסיד‬
‫חיכיתי זמן כה רב אני, שמעולם לא הצעתי‬
‫היום עליי לבכות אני, שתמיד צחקתי‬
‫- הזמנה? - כן.‬
‫- בבקשה. - תודה.‬
‫שכחתי לחיות‬
‫אמרתי לך לא להביא כלום.‬
‫- היי, זה... - זה מטורף.‬
‫כן, אבא שלי אוהב דברים מטורפים.‬
‫בוא, אני אכיר לך אותו.‬
‫שיחקתי כל כך ברגשות‬
‫חייתי ממחיאות כפיים שעטופות בחלומות‬
‫צעקתי שירים כה רבים לתוך הרוח‬
‫אבא שלי אוהב אותו.‬
‫לא היה קל להשיג אותו כדי שישיר פה היום.‬
‫אני מתאר לעצמי.‬
‫- שנלך? - כן.‬
‫שכחתי לחיות‬
‫במה אמרת שאבא שלך עובד?‬
‫יבוא ויצוא של מכשירי חשמל.‬
‫"אבי, יש לי גואנאחו", והכומר אומר,‬
‫"כמה זמן תמשיך לשחק עם הגואנאחו הדפוק הזה?"‬
‫"גואנאחו" זה "טומטום" בקובה.‬
‫- אתה כמעט... - אבא.‬
‫אוסקר. הבחור מהאירובי.‬
‫לעזאזל, "מר בקבוק".‬
‫- סליחה? - החטפת עם בקבוק‬
‫לממזר שתקף אותה, נכון?‬
‫- כן, טוב... - תביא חיבוק, לעזאזל.‬
‫לילד הזה יש ביצים.‬
‫- נעים להכיר. - קספר, השותף של אבא שלי.‬
‫- נעים מאוד. - וזה לופרה, חבר ותיק.‬
‫אתה צריך לקבל מדליה על שירות אזרחי, ילד.‬
‫אתה גם בעסקי היבוא-יצוא?‬
‫לא, הלוואי. אני עובד מדינה.‬
‫לופרה הוא מפקד משטרה.‬
‫וואו.‬
‫ומה אתה עושה?‬
‫- אני מדריך אירובי. - בואו נקווה שג'יין פונדה לא תגלה!‬
‫אבא...‬
‫הנה.‬
‫המוחיטו הכי טוב בעולם. המתכון מחברי הקובני הנרי.‬
‫הוא אומר שהסוד הוא להשתמש ברום לבן ובסוכר חום.‬
‫- הנרי לא יכול לבוא? - הוא לא הצליח להשיג ויזה.‬
‫הוא גר בפראג.‬
‫אבל פראג לא ממש רחוקה.‬
‫זה לא משנה, זו אירופה הקומוניסטית. זוכר את המלחמה הקרה?‬
‫הרשו לקספר לצאת מפולין כי יש לו מיליון חברים.‬
‫כמו השיר.‬
‫תטעם את זה. שרימפס לבן מהואלבה, אותנטי.‬
‫תטעם. הייתי קונה אותם בפורטוגל‬
‫ואז מוכר אותם בוויגו ואומר שהם מהואלבה.‬
‫- אתה בעסקי פירות הים? - לא.‬
‫הוא לא יכול לשבת בשקט, ואבא שלי מציל אותו‬
‫- כשהוא מפשל. - תראו מי מדברת.‬
‫ומה אתה עושה עכשיו?‬
‫הרגע קיבלתי רישיון סקיפר ליאכטה שלי.‬
‫- סקיפר ליאכטה? - כן, יש לנו יאכטה בפוארטו באנוס.‬
‫- תגיד לשרה שתיקח אותך, אתה תאהב את זה. - אני בטוח.‬
‫תגיד, גדלת בבית יתומים, נכון?‬
‫כן, נכון.‬
‫תגיד, הרבה בחורים חמודים מגיעים לשיעורים שלך?‬
‫אחותי לא מפספסת שום הזדמנות.‬
‫- למה שלא תתחפף מפה? - היי, זה נכון. חכי!‬
‫אוסקר!‬
‫זה דוד שלי, חאליד.‬
‫- רציתי לפגוש את "מר בקבוק". - נעים להכיר.‬
‫ברוך הבא.‬
‫הוא פלסטיני, אבל חי בתוניסיה.‬
‫או בטריפולי, או בדמשק, או בפריז...‬
‫- ביתי בא איתי. - יפה.‬
‫האחיינית שלי אומרת‬
‫- שאתה מורה לאירובי. - זה נכון.‬
‫כמו ג'יין פונדה.‬
‫שרה, בואי הנה!‬
‫כן! אני תכף חוזרת.‬
‫אתה יודע איפה השירותים?‬
‫- תשאל במטבח. - במטבח.‬
‫אוקיי, תודה. נעים להכיר.‬
‫רגע אחד, בבקשה.‬
‫אבא, אתה יכול לבוא לכאן?‬
‫אני זוכרת בבירור‬
‫את שחר ילדותי‬
‫ידיו, חזקות ועדינות בו זמנית‬
‫מאוחר יותר, הוא לימד אותי לחלום‬
‫לא לפחד לעוף‬
‫השיר הזה הוא לאבא‬
‫עבור האיש שנתן לי חיים‬
‫כמו אור בחושך‬
‫הוא מאיר אותי ומנחיל לי חוכמה‬
‫השיר הזה הוא לאבא‬
‫עבור האיש שנתן לי חיים‬
‫כמו אור בחושך‬
‫תראה, אוסקר. תראה את אחותי.‬
‫השיר הזה הוא לאבא‬
‫עבור האיש שנתן לי חיים‬
‫- תודה! תודה רבה. - בראבו!‬
‫תודה, חברים. רבים מכם מכירים אותי מזמן והיטב.‬
‫אני רק רוצה לומר שכל מה שאני, כל מה שיש לי, אני חייב למשפחה שלי.‬
‫אני חייב לאשתי, כרמן.‬
‫לילדים שלי.‬
‫עבדתי כמו חמור כל החיים.‬
‫פספסתי הרבה דברים כשלא הייתי איתם,‬
‫ועכשיו שאני בן 55 והזקנה הארורה מתקרבת,‬
‫כל מה שאני רוצה זה להיות איתם, בתקווה שעם נכד בקרוב,‬
‫ולמצוא מועדון שאשחק בו פטאנק ולהתכונן לפרישה שלי.‬
‫תודה לכם, חבריי.‬
‫תמשיכו ליהנות מהמסיבה!‬
‫- בראבו, אבא! - תודה.‬
‫- היי. אתה כבר עוזב? לא. - יש לי שיעורים מחר.‬
‫- אבל עוד מוקדם. - אבל אני גר רחוק.‬
‫- לאן זה? - הוא עוזב. אל תלך.‬
‫תישאר. המסיבה רק מתחילה.‬
‫- יש לי שיעורים מחר. אני צריך לנוח. - תראה,‬
‫נכין תה למקרה שאתה קצת שתוי, ואז תוכל להישאר יותר.‬
‫זה בסדר, באמת.‬
‫תודה. זאת מסיבה נפלאה. תודה רבה, באמת.‬
‫רגל יוצאת מהקיר?‬
‫ראיתי את זה, לעזאזל!‬
‫הבחור היה כפות, אני נשבע.‬
‫- ומה אתה מתכוון לעשות? - אני? כלום.‬
‫מה אוכל לעשות? זו לא הבעיה שלי.‬
‫ואם הם מאפיונרים?‬
‫היה שם מפקד משטרה.‬
‫ברור, או שזה מה שהם אמרו.‬
‫- מי יודע. - אני לא יודע, מנואל.‬
‫היו מלא אנשים מוזרים.‬
‫מאיזו בחינה?‬
‫אפריקאים, ערבים, פולנים, קובנים... אנשים מוזרים.‬
‫לעזאזל, מה אם הם ירדפו אחריך?‬
‫לא ידוע לאיש מה ראיתי.‬
‫מה תגיד לה? היא לא טיפשה. אם היא תשים לב למשהו...‬
‫אני לא חושב שאראה אותה שוב, מנואל.‬
‫היא גרה במרביה, והלימודים שלה עומדים להסתיים.‬
‫אמרת שאתה ממש מחבב אותה, שיש ביניכם חיבור וכאלה...‬
‫היא לא תחזור, מנואל.‬
‫שרה עשירה. אנחנו שונים מדי.‬
‫היא רק רצתה להכיר תודה, זה הכול.‬
‫מותק, קצת נפצעתי בכתף.‬
‫זה נורמלי, חואנה. כשעשית את התנועה הזו קודם...‬
‫- אני צריכה שיעור פרטי. - מתי שתרצי, באמת.‬
‫אתה אוהב קוסקוס?‬
‫אוכל אלג'יראי.‬
‫יש מקום קרוב שבו מכינים אותו מדהים.‬
‫הייתי שמח, באמת, אבל יש לי שיעור ב-16:00.‬
‫זה עוד שעתיים.‬
‫כן, אבל אני צריך להתכונן. אני צריך לעשות מתיחות, לשתות הרבה...‬
‫כן.‬
‫אתה מתכוון לסרב לי?‬
‫האמת היא שהופתעתי שעזבת פתאום, כאילו...‬
‫כאילו משהו קרה.‬
‫איזה עסק יש למשפחה שלך, שרה? באמת.‬
‫- מה זאת אומרת? - מסיבה עם חוליו איגלסיאס,‬
‫אחוזה מדהימה,‬
‫אורחים אפריקאים, ערבים, פולנים, קובנים...‬
‫יבוא ויצוא של מכשירי חשמל, כבר אמרתי לך.‬
‫והבחור במרתף? הוא היה מקרר?‬
‫אלוהים.‬
‫- אז זו הסיבה. - מה את היית עושה?‬
‫הייתי שואלת, אוסקר.‬
‫שואלת מה? איך?‬
‫"היי, יש לך במקרה בחור חבול במרתף?"‬
‫אני מצטערת, אבל יש לך דמיון פרוע.‬
‫שום דמיון פרוע. זה מה שראיתי.‬
‫בחור כפות וחבול לגמרי במרתף של בית ש... לעזאזל...‬
‫- זה הבית שלך! - אוסקר, אתה טועה.‬
‫מה שראית זה בן זונה‬
‫שניסה להונות אותי ואת משפחתי,‬
‫בדיוק כמו הבחור ההוא ברחוב באותו יום.‬
‫למעשה, הם עובדים יחד.‬
‫יודע למה הוא משך לי בשיער והיה כל כך תוקפני?‬
‫הוא רצה לדעת איפה השותף שלו.‬
‫- זה מה שקרה. - אתם חטפתם אותו.‬
‫על מה לעזאזל אתה מדבר? באמת...‬
‫אבא שלי רצה רק להפחיד אותו. הוא כבר שחרר אותו.‬
‫בטח, כך את אומרת.‬
‫אתה רוצה לבוא לבית שלי?‬
‫אני אקח אותך.‬
‫- תראה בעצמך. - שרה, בבקשה.‬
‫אם אתה חושב שאנחנו משפחה‬
‫של מאפיונרים שחוטפים אנשים,‬
‫למה לא פנית למשטרה?‬
‫אני לא מהסוג שפונה למשטרה.‬
‫אני מעדיף לדבר פנים אל פנים.‬
‫בגלל זה ברחת?‬
‫אוסקר, למה אתה כאן, עכשיו, איתי?‬
‫- למה עזרת לי ברחוב? - כי מישהו הרביץ לך.‬
‫אתה בטוח?‬
‫או שזה כי ראית בחורה עשירה, וחשבת שאני יכולה להיות כרטיס הלוטו שלך?‬
‫- כרטיס הלוטו למה? - לא יודעת, אוסקר.‬
‫כסף הוא מאוד אטרקטיבי.‬
‫אתה רוצה להיות עצמאי,‬
‫לפתוח סטודיו אירובי משלך, להיות מישהו.‬
‫להיות מצליחן.‬
‫את לא יודעת על מה את מדברת. לכי תזדייני.‬
‫אתה יודע מה?‬
‫אני אוהבת את הדרך שלך. אני אוהבת את זה שאתה שאפתן ונועז.‬
‫אם לא היית בא היום, הייתי חושבת, "הבחור הזה אפס.‬
‫"אין לו את הביצים להגיד לי מה לא בסדר."‬
‫אבל הנה אתה, איתי.‬
‫כי אתה בדיוק כמוני.‬
‫- מה זה אומר, לעזאזל? - שלא אכפת לי להיות‬
‫- הכרטיס שלך. - כרטיס למה?‬
‫משהו שהיה לי בראש מאז שהייתי בשיעור הראשון שלך.‬
‫מה אם נפתח חדר כושר במרביה?‬
‫מרביה?‬
‫יש שם מלא אנשים עם הרבה כסף שמתים לשרוף קלוריות.‬
‫את מנסה לשחד אותי?‬
‫לא, אוסקר.‬
‫כל הבחורות מזיעות אצלך. בכלכלה, זה נקרא "הזדמנות".‬
‫אז זו החלטה שלך. אתה יכול להישאר בליגה ג',‬
‫או לקפוץ לליגת העל.‬
‫הדוד שלי כבר שכר מקום.‬
‫אל תדאג.‬
‫אין מה למהר.‬
‫תחשוב על זה.‬
‫אם תחליט להגיד לא, אני מבטיחה שלא אטריד אותך שוב.‬
‫אין לך מושג מזוין למה אתה נכנס.‬
‫רק בא לי לנסות.‬
‫מה לעזאזל אתה רוצה לנסות?‬
‫האנשים האלה הם כרישים, הם יאכלו אותך לפני שתשים לב.‬
‫אל תדאג לגבי המקום הזה.‬
‫אם זה יצליח במרביה, זה יהיה טוב לנו.‬
‫זה הסטודיו שלך, אוסקר. אני פה רק כדי לעזור לך.‬
‫ואני רק מנסה להיות מציאותי.‬
‫מציאותי?‬
‫מנואל, החסכונות שלך יספיקו לי רק בתור התחלה.‬
‫נצטרך לבקש אחר כך הלוואה.‬
‫לא אמרת כך לפני שלושה ימים.‬
‫זו הזדמנות, מנואל. הזדמנות של פעם בחיים.‬
‫אתה סתם מסתנוור מהמכונית, מהנהג, מהבית...‬
‫היא מוכנה לתת מקדמה של 200,000.‬
‫- ויש לי יותר ממיליון. - התכוונתי ל-200,000 דולר.‬
‫זה 32 מיליון פזטות.‬
‫אם בא לך לבדוק את החדרים האחרים,‬
‫אין לי בעיה. אני אערוך לך סיור.‬
‫לעזאזל.‬
‫או, אם אתה מעדיף, אני יכולה להזמין אותך לכוס יין בסלון.‬
‫לאבא שלי יש מרתף יינות מדהים.‬
‫המשפחה שלי.‬
‫תראה, זה אחי הוגו.‬
‫זו טניה, וזו אני.‬
‫אני בא ממקום ממש דפוק, שרה.‬
‫- אני יודעת. - לא, את לא.‬
‫גדלתי בבית יתומים.‬
‫חצי מהאנשים שגדלתי איתם‬
‫מתו או ימותו בקרוב. סמים מזוינים.‬
‫למה אתה מספר לי את זה?‬
‫כי אני רוצה שתביני‬
‫שאני לא רוצה שום צרות, או מריבות,‬
‫או מכות או משהו כזה, שרה.‬
‫אני רק רוצה להסתדר.‬
‫- את מבינה? - לגמרי.‬
‫בסדר.‬
‫אז מה שנעשה חייב להיות חוקי.‬
‫חוקי ושקוף.‬
‫כל מה שהמשפחה שלי עושה הוא חוקי ושקוף.‬
‫בגלל זה יש לנו את הבית הזה. לבן ועם חלונות.‬
‫כי אנחנו פתוחים.‬
‫לפעמים, אפילו יותר מדי.‬
‫יש עוד משהו שתרצה להבהיר?‬
‫יש מצב שאתקל בהפתעות נוספות?‬
‫יש לי אקדח גלוק‬
‫- בשידה שלי. - לעזאזל.‬
‫- לכל מקרה. - בטח, בסדר.‬
‫רוצה לראות אותו?‬
‫הוא אמיתי?‬
‫כמובן.‬
‫אני יכול להחזיק אותו?‬
‫אתה רוצה ג'וינט?‬
‫בטח.‬
‫זו הפעם הראשונה שאתה מחזיק אקדח?‬
‫כן.‬
‫- את יודעת איך להשתמש בו? - כמובן.‬
‫אבא נהג לקחת אותי למטווח.‬
‫זה מפחיד אותך?‬
‫לא, זה לא פחד.‬
‫זה כבוד.‬
‫רצוי שיכבדו אותך בלי שתשתמשי בו.‬
‫זה מה שאבא שלי תמיד אומר.‬
‫את בטוחה שהמשפחה שלך במרביה, נכון?‬
‫הפאראדים לא נושכים.‬
‫אתה יכול להישאר כמה זמן שתרצה.‬
‫חוץ מזה, יש לנו הרבה על מה לדבר.‬
‫כמו?‬
‫נרצה מקום ליד הים? ובאיזו סוכנות שיווק ניעזר...‬
‫סוכנות שיווק?‬
‫זה יהיה סטודיו האירובי הראשון במרביה.‬
‫הוא חייב להיות מדהים.‬
‫חייך עומדים להשתנות, אוסקר.‬
‫ההורים שלה כמעט ולא מגיעים למדריד.‬
‫אני אגור איתה בזמן שנתכנן את העסק במרביה.‬
‫אתה חושב שזו אגדה, הא? כמו סינדרלה.‬
‫אתה יכול להישאר בדירה שלי כמה זמן שתרצה.‬
‫אם אתה עובר למרביה, אנחנו צריכים לסגור במדריד.‬
‫בחייך, מנואל. חדר הכושר במרביה אולי לא יצליח.‬
‫- אבל אתה רוצה שיצליח, נכון? - אני רוצה לנסות.‬
‫בדיוק כמוך, כשהגעת למדריד.‬
‫אני לא הברזתי לאף אחד.‬
‫לעזאזל, מנואל, אני לא מבריז לך.‬
‫אבל כדאי שנשאל את אשתך מה היא חשבה כשעזבת.‬
‫אתה מכניס לזה את אשתי?‬
‫- עזבת אותה שם, נכון? - כן. עם חצי מהכסף שלי,‬
‫והיא לא נתנה לי לקחת שום דבר.‬
‫הייתה לך כל זכות לעזוב, מנואל.‬
‫- אבל תן לי את ההזדמנות שלי, לעזאזל. - איזו הזדמנות?‬
‫ההזדמנות לטעות.‬
‫טוב, קדימה. תטעה.‬
‫תמיד אזכור את מה שאמר, כי הוא ראה את הנולד.‬
‫אבל לא הייתי מסוגל להקשיב. לא צפיתי את זה.‬
‫עדיין הייתי הילד ההוא שאהב נפצים וכדורגל,‬
‫שלא ידע כלום על פוליטיקה,‬
‫וחשב שהעולם הוא בדיוק כמו שהוא נראה.‬
‫כי יש לקחים שאפשר ללמוד רק בדרך אחת...‬
‫בדרך הקשה.‬
‫איפה כמאל?‬
‫- תגידי לי, כלבה! - עזוב אותי!‬
‫עזוב אותי, בבקשה.‬
‫איפה הוא?‬
‫אתה עושה טעות. אני לא יודעת על מי אתה מדבר.‬
‫איפה הוא?‬
‫עזוב אותי, לעזאזל!‬
‫איפה כמאל? תגידי לי!‬
‫תגידי לי איפה הוא!‬
‫אני לא יודעת למי אתה מתכוון. אני אומרת לך.‬
‫אני לא מכירה אותו!‬
‫תגידי לי.‬
‫כלבה!‬
‫איפה החבר שלי?‬
‫אמרתי שאני לא מכירה אותו. אתה מוכן להקשיב לי?‬
‫מה עשיתם איתו?‬
‫תגידי לי, כלבה.‬
‫- תגידי לי. - אני לא יודעת למי אתה מתכוון.‬
‫תגידי לי. איפה כמאל? איפה הוא?‬
‫תתרחק!‬
‫עצור!‬
‫מה עשית עם השני?‬
‫הוא נפל מראש המדרגות.‬
‫הוא בחיים?‬
‫- אני לא יודע. - לך תבדוק.‬
‫תוודא.‬
‫- הוא נושם? - אני לא יודע.‬
‫- הוא מת. - לעזאזל!‬
‫נקרא למשטרה?‬
‫לא.‬
‫מה לעזאזל קורה כאן, שרה?‬
‫הם חיפשו את הבחור ההוא.‬
‫אמרת ששחררתם אותו.‬
‫אני צריכה להתקשר לאבא.‬
‫הוא יתקן את זה.‬
‫שרה!‬
‫מי אתם, לעזאזל?‬
‫תרגום כתוביות: ענבל כהן‬
‫בקרת כתוביות מירן קראוס‬