Sosem akartam embert ölni.
Sosem akartam a háborút,
hogy mások nyomorán gazdagodjak meg.
Nem voltam ilyen.
Csak egy hétköznapi srác voltam,
aki szeretett petárdázni és csocsózni.
Sosem álmodtam medencés villáról.
De amikor egy senki vagy, úgy érzed, minden téged illet.
Még akkor is, ha fogalmad sincs, hogy működik a világ.
De nem is érdekel.
Semmit sem tudtam a politikáról.
Fogalmam sem volt a hidegháborúról.
Azt sem tudtam, merre keressem a térképen Moszkvát, Washingtont, Jement vagy Prágát.
Az én világom Aluchétől
La Castellanáig tartott.
Az erőszak csak a feszültség levezetésére szolgált.
Az ideológia üres fecsegés.
Che Guevara pólón létezett.
Az élet egyszerű volt,
jó fiúkkal és rossz fiúkkal.
A halál csak a környékbeli drogosokért jött el.
Egészen addig, míg Leo Farad családja fel nem figyelt rám.
Szépséggel és csábítással átitatott tekintet.
Egy zsivány tekintet, tele arcátlansággal és gőggel.
De tiszta ártatlanság is...
mintha makulátlan lenne.
Vagy a mélység, amely a világ ismerésével
és minden hatalommal jár.
Ők voltak a Farad család, egy boldog család.
Amim nekem soha nem volt.
Ezért akartam közéjük tartozni,
csatlakozni a klánhoz.
Akár erőszak árán is.
Ez én vagyok, Oskar,
huszonhét évesen.
Sulit csak kívülről láttam,
mégis havi 60 000 pesetát kerestem aerobikoktatóként.
Nagyon sikeresek voltak az óráim.
Így hát döntöttem.
Saját stúdiót nyitok.
Kizárt, Manuel.
Nem nyithatok aerobikstúdiót Lavapiésben.
Rossz környék, a helyiek csórók.
Mi van? Csak a flancos vendég a vendég?
Ő a bácsikám, Manuel, egész életében bányász volt.
Riotintóban ő lett a robbanóanyagok fő szakértője,
de korán nyugdíjba kényszerült,
ezért pirotechnikai üzletet nyitott Madridban.
Az volt a terve, hogy feltalálja a csendes tűzijátékot,
ami nem zavarja a gyerekeket és a kutyákat.
Azt mondta, Európában a spanyolok szeretnek leginkább ünnepelni,
és meggazdagodna a szabadalomból.
Francba!
Miközben a receptet kereste,
felvetettem, hogy legyünk partnerek az aerobikbizniszben.
MESÉS ÜZLETEK
Nem. Itt kell találnunk valamit, Salamancában.
-Ez túl drága. -De ott vannak a vendégeim.
Ott dolgoznak.
Ott laknak a pénzeszsákok, akik aztán elsportolják a pénzüket.
Nézd csak meg az itteni embereket! Ahogy öltöznek.
Ahogy esznek.
Ahogy mosolyognak.
Nézd!
Azt a csajt ott.
El tudod képzelni, ahogy szendvicset eszik?
Ugye, hogy nem?
Egy ilyen nő
be nem teszi a lábát Aluchéba vagy Lavapiésbe.
-Kávé. Tartsa meg! -Tiszta elegancia.
Egy ilyen nő tiszta elegancia.
Egy ilyen nő nem jár aerobikra.
Dehogynem jár.
Az aerobik lényege nemcsak a zsírégetés. Hanem ez.
Az endorfinok felszabadítása, a kényeztetés, a jó érzések.
-Nekem a sör is megteszi. -Nem csodálom.
A fél életedet bányákban töltötted.
Ezért van pénzem befektetni az edzőtermedbe.
De ha be akarsz fektetni, akkor értened is kell.
Pofonegyszerű. Olcsó hely kell.
-És valahol Salamancában. -Hé! Állj!
Ne érj hozzám! Engedj el!
-Eressz! -Picsába...
Bassza meg!
Hé!
Biztos a barátja! Oskar!
Hé!
Jézusom!
-Mi a faszt művelsz? -Segítek.
-Ki kért meg rá? -A kocsihoz szorított.
Mit csinál?
Oskar!
-Gyere, menjünk! -Ja.
Mozgás!
-Baszd meg! -Gyere már!
-Taxi! -Hihetetlen!
Most mondtam, biztos a barátja.
Zakkant liba!
A sztori lehetett volna ennyi is,
kísérlet egy lehetséges vendég lenyűgözésére,
semmiség, amit hamar el is felejt az ember.
Puskapor, edzőterem...
Egy hétköznapi srác álmai.
De többnyire a sorsnak semmi köze a véletlenhez,
a kitartáshoz viszont annál inkább.
Jó reggelt, Paulita! Hogy s mint?
-Juana! -Helló!
-Hogy van a bokád? -Jobban, kösz.
-A mentol mindenre jó. -Igen.
-Merche! -Mikor lesz végre flamenco?
Sohanapján. A flamenco csak a színpadra való.
-Egy kis rumba! -Persze.
Oskar!
Emlékszel rám?
Hogy van a pasid?
Nem a pasim. Nem randizom ilyenekkel.
Pedig illene az utálatos természetedhez.
Utálatos természet?
Csak szólni akartam, hogy nem kell segítség.
Sokkal rosszabb helyzetekből is kimásztam már.
Azért jöttél, hogy megint beszólhass?
Csak szerettem volna megköszönni. Semmi több.
A kávézóban mondták, hogy itt dolgozol.
-Mi vagy te? Edző? -Aerobikoktató.
Én amúgy Sara vagyok.
Örvendek.
-A közelbe járok mesterképzésre. -Mire?
Üzleti diploma, MBA.
De jogász vagyok.
Mint sok vendégem.
Vannak itt üzletasszonyok, jogászok, mérnökök...
Csak nők?
Az aerobik már csak ilyen.
Most ha megbocsátasz, kezdődik az órám.
Nem próbálod ki?
Nem, köszönöm.
Kiszellőzteti a fejet.
-Még a végén rákapsz. -Nem is Madridban lakom.
-Hol laksz? -Marbellában. Jövő hónapban diplomázom.
Akkor nincs sok időnk. Mi a méreted? Hozok neked harisnyát.
Nem kell.
Csak meg akartam köszönni.
Helló!
Gyerünk, Juana! Kérlek!
A térded! Nyújtsd azt a feneket! Így!
Na, Sara? Most már kell az a segítség, mi, szépségem?
Gyerünk!
Egyenes a térd!
Nagyon jó!
Ez az!
Nagyon jó, Sara!
-„Farath”? -Nem, Farad.
F, A, R, A, D.
-Milyen név ez? -Algériai.
-Arab vagy? -Félig.
A nagyapám tangeri származású, de Calabriából jött.
Szóval negyedrészt afrikai, félig madridi és félig katalán vagyok.
-De most mesélj te, az edzésen kívül! -Én?
Igen, nem is tudom. Hova valósi vagy?
A Virgen de las Casas Árvaházba, a brunetei út 17. kilométerénél.
-Árva vagy? -Majdnem.
Apám hatéves koromban meghalt, anyám meg megfeledkezett rólam.
Ezt hogy érted?
Mikor hét lettem, beadott az árvaházba,
hogy faragjanak embert belőlem,
ő pedig összecuccolt apám egyik haverjával.
Viccelsz.
Nem, ilyen vicces az életem.
Szeretem az árvákat.
Micsoda?
Komolyan mondom. Apám szerint tisztábbak,
mert nincsenek családi traumáik, és olyanok, mint egy még megíratlan könyv.
Apád költő.
Van egy Manuel nevű nagybátyám,
rá mindig számíthattam.
Hétvégente mindig meglátogatott,
a nyarakat pedig nála töltöttem Huelvában.
Ő a családom.
De egyedül nőttél fel.
Hozzá lehet szokni.
Én nem tudnék.
Dehogynem.
Sokszor jó dolog a magány.
Ami nem jó, az a hideg.
Emlékszem, télen
rettentően hideg volt,
és amikor ki kellett mennünk,
mindig rohantunk, hogy legyen helyünk
a hátsó falnál, mert az a kemence mögött volt,
és ott mindig meleg volt.
És emlékszem, ahogy ott ültem,
néztem a házakat az út túloldalán,
figyeltem az ablakokat,
a fényeket, az otthonokat,
az együtt vacsorázó családokat...
És ez az én életem.
Egy éve panaszkodom
Madridról, az itteniekről, a káoszról...
Alig vártam, hogy lediplomázzak.
De eljöttél az órámra, és meggondoltad magad.
Persze!
Van egy házunk Madridban, de a vállalkozásunk Marbellában van.
-Milyen vállalkozás? -Import-export.
-Export? -Igen.
Oskar, a fickó, akit megütöttél...
-Nem tartozol magyarázattal. -De igen.
Egy szélhámos. Megpróbálta csőbe húzni az apámat.
Feljelentettük a rendőrségen, és...
Az ilyesmi hozzátartozik az üzlethez.
Én most indítanék egyet.
-Tényleg? -Igen, mert...
Elegem van a fizetésért oktatásból,
saját termet akarok.
Hisz miattam járnak vissza a csajok.
-Kaszálni fogsz. -Ki szerint?
A lány szerint, akinek nem kellett a segítségem,
vagy a vállalati jogász szerint?
Mennem kell.
-Baj van? -Nem, csak megjött apám sofőrje.
Elmeséltem, mi történt, és most ragaszkodik a sofőrhöz.
-Szeretnélek még látni. -Persze.
Nem „persze.” Mikor?
Romantikus alkat vagy, Oskar.
Romantikus? Én az aerobikról beszélek.
-Szia! -Szia!
Ez a lány különleges.
Naná! Sofőrrel és Rolls-Royce-szal jár...
Nem így értettem. Szerintem van köztünk valami.
Van köztetek valami? Nem érted.
A marbellai gazdagok csak lenéznek minket.
-Sosem jártál Marbellában. -De andalúz vagyok.
Tudom, milyenek az úri népek.
Ő nem az. Amúgy is, a nagyapja arab volt.
Az még rosszabb.
Lássuk!
A kurva életbe!
A légkondi csövekben van vezetve. Két éve csináltattam.
Nem hiszem, hogy gond lesz vele.
Úgy 30-40 ember fog itt ugrálni és izzadni.
Haver, láttam már rosszabbat is.
Le kell festeni a falakat.
Nem baj, itt soha többé nem lesz asztalosműhely.
Egy pillanat!
-Na? -Szép.
Szép, de kibaszott drága.
Igen, de egy köpésnyire van az Új Minisztériumoktól.
Nehéz lesz kifizetned az átalakítást és a bérleti díjat.
Dehogy, három hónap alatt visszahozza a pénzt.
-Irreális. -Bízz bennem!
Csak bízz bennem!
Az ügynökség hívott.
Két ügyfél szeretné megnézni délután.
Kivesszük.
Remek! Ahogy mondtam,
a kaució 150 000 peseta.
A bácsikám elintézi.
Ugye?
PLATINO EDZŐTEREM
-Jó reggelt! -Oskar!
Azt hittem, többé nem jössz vissza.
Soha ne mondd, hogy soha!
Te vagy az első vendég, aki nem lett visszatérő.
Nagyon elfoglalt voltam,
de most itt vagyok.
Harisnya ma sincs?
Nincs. Ezt a meghívót akartam odaadni.
Apámnak születésnapja lesz, és bulit rendez.
Itt van a cím.
Meghívsz egy marbellai családi bulira?
Nem, Madridban lesz.
Apám külföldi vendégeket is meghívott. Így kényelmesebb.
-Miért kapok meghívót? -Megmentettél egy támadástól, rémlik?
Igen, tényleg.
Tele lesz potenciális vendéggel. Csípni fogod.
Ott találkozunk!
Jól van.
Jut eszembe,
-öltöny kell? -Nem.
Légy önmagad!
És ne hozz semmit!
Hazudtam magamnak Hogy én veszítek
Olyan sokáig vártam Én, aki sosem adtam
Ma nekem kell sírnom, Nekem, aki mindig nevetett
-Meghívó? -Itt van.
Elfelejtettem élni
-Bemehet. -Kösz.
Elfelejtettem élni
Mondtam, hogy ne hozz semmit.
-Hé, ez nem... -Őrület!
Apám szereti az őrültségeket.
Gyere, bemutatlak neki.
Játszottam az érzésekkel
Álomba csavart tapson éltem
A dalaimat a szélbe kiáltottam
Apám nagy rajongója.
Nem volt könnyű felbérelni a mai bulira.
Azt meghiszem.
-Mehetünk? -Igen.
Elfelejtettem élni
Mivel is foglalkozik az apád?
Készülékek exportjával és importjával.
Hogy hívják a félős kubait?
„Figyel Castro”.
Apám sok kubaival dolgozik együtt.
-Majdnem... -Apa!
Oskar. Az aerobikos srác.
Egek, az üveges srác.
-Tessék? -Egy üveggel támadtál rá
arra a rohadékra, nem?
-De igen... -Gyere ide, a fenébe is!
Tökös gyerek.
-Örvendek. -Kaspar, apám társa.
-Örvendek! -Ő pedig Lopera, egy régi barát.
Kitüntetést érdemelnél, fiam.
Maga is export-importtal foglalkozik?
Bárcsak! Köztisztviselő vagyok.
Lopera parancsnok a Nemzeti Rendőrségnél.
Azta!
És te mivel foglalkozol?
-Aerobikoktató vagyok. -Csak Jane Fonda meg ne tudja!
Apa...
Tessék.
A világ legjobb mojitója. A kubai barátom, Henry tanította.
A titka, hogy fehér rumból és fekete cukorból készül.
-Henry nem tudott eljönni? -Nem kapott vízumot.
Prágában él.
De Prága nincs is messze.
Nem számít, az a kommunista Európa. Nem hallottál még a hidegháborúról?
Kaspar az ezernyi barátja miatt jöhetett el Lengyelországból.
Mint a dalban.
Ezt nézd! Huelvai fehér garnéla, nem kamu.
Kóstold meg! Régen megvettem Portugáliában,
Vigóban pedig huelvaiként továbbadtam rajtuk.
-Tengeri herkentyűkkel kereskedsz? -Nem.
Nem tud megülni a seggén, és apának kell kimentenie,
-ha elcsesz valamit. -Te beszélsz?
És most mivel foglalkozol?
Most tettem le a jachtkapitányi vizsgát.
-Jachtkapitány? -Igen, van egy jachtunk Puerto Banúsban.
-Sara mutassa meg, nagyon bejövős! -Az biztos.
Hé! Te ugye árvaházban nőttél fel?
Igen.
És sok cuki fiú jár az óráidra?
Akkor ki nem hagyná a húgom.
-Húzz már a picsába! -Hé, de igaz! Várj!
Oskar!
Ő a nagybátyám, Khalid.
-Kíváncsi voltam az üveges fickóra. -Örvendek!
Üdv!
Palesztin, de Tunéziában él.
Vagy Tripoliban vagy Damaszkuszban vagy Párizsban...
-Az otthonom jön velem. -Azta!
Az unokahúgom mesélte,
-hogy aerobikoktató vagy. -Igen.
Mint Jane Fonda.
Sara, gyere ide!
Máris! Mindjárt jövök.
Merre találom a mosdót?
-Kérdezd meg a konyhán! -A konyhán.
Oké, kösz. Örvendtem!
Egy kis figyelmet kérek!
Apa, ide tudnál jönni?
Tisztán emlékszem
Gyerekkorom napjaira
Keze egyszerre erős és gyengéd
Aztán megtanított álmodni
Arra, hogy ne féljek repülni
Ez a dal apunak szól
Aki életet adott nekem
Akár a fény az éjszakában
Úgy ragyog rám, áraszt el bölcsességével
Ez a dal apunak szól
Aki életet adott nekem
Akár a fény az éjszakában
Nézd, Oskar! A húgom.
Ez a dal apunak szól
Aki életet adott nekem
-Köszönöm! Hálásan köszönöm! -Bravó!
Köszönöm, barátaim! Sokatokkal régóta ismerjük egymást.
Csak annyit mondanék, hogy mindent a családomnak köszönhetek.
A feleségemnek, Carmennek.
A gyerekeimnek.
Egész életemben kidolgoztam a belem.
Rengeteg mindenről lemaradtam, mert nem voltam mellettük,
és most, hogy 55 lettem, egyre közeledek az öregkorhoz,
és másra sem vágyom, mint velük lenni, remélhetőleg hamarosan egy unokával,
és hogy találjak egy klubot, ahol nyugodtan pétanque-ozhatok.
Köszönöm, barátaim.
További jó mulatást!
-Éljen, apa! -Köszönöm.
-Hé! Máris mész? Az nem lehet. -De holnap órám lesz.
-De korán van még. -De messze lakom.
-Hová mész? -Elmegy. Ne menj el!
Maradj! Csak most kezdődik a buli.
-Holnap órám lesz. Pihennem kell. -Figyelj!
Csinálunk teát, ha kicsit becsípnél, és tovább maradhatsz.
Nem kell, tényleg.
Köszönöm. Csodás parti volt. Tényleg köszönök mindent.
Egy láb jött ki a falból?
A saját szememmel láttam!
Eskü, be volt tömve a szája.
-És most mihez fogsz kezdeni? -Én? Semmihez.
Mi a fenét tehetnék? Nem az én bajom.
Mi van, ha gengszterek?
Volt ott egy rendőrparancsnok is.
Persze, legalábbis ők ezt mondták.
-Ki tudja? -Nem tudom, Manuel.
Tele volt fura emberekkel.
Fura emberekkel?
Afrikaiakkal, arabokkal, lengyelekkel, kubaiakkal. Fura emberekkel.
Baszki, és ha utánad jönnek?
Senki nem tudja, mit láttam.
Mit mondasz Sarának? Nem hülye. Ha gyanakodni kezd...
Szerintem többé nem látom őt, Manuel.
Marbellában él, és hamarosan lediplomázik.
Pedig azt mondtad, tetszik neked, van köztetek valami, meg ilyesmi...
Nem fog visszajönni, Manuel.
Sara gazdag, semmi közös nincs bennünk.
Csak hálából meghívott a buliba, ennyi.
Édesem, kicsit fáj a vállam.
Ez normális, Juana. Amikor ezt csináltad...
-Magánórák kellenek. -Állok rendelkezésetekre.
Szereted a kuszkuszt?
Algériai étel.
Van egy hely a közelben, ahol mennyeien főzik.
Jól hangzik, tényleg, de négykor órám lesz.
Addig még van két óra.
Igen, de fel kell készülnöm rá. Nyújtanom kell, meg hidratálnom...
Aha.
Te most visszautasítasz?
Az igazat megvallva meglepett, hogy ilyen hamar leléptél, mintha...
Mintha történt volna valami.
Milyen vállalkozása van a családodnak, Sara? Őszintén.
-Ezt hogy érted? -Szülinapi buli Julio Iglesiasszal,
kacsalábon forgó kastély,
afrikai, arab, lengyel, kubai vendégek...
Készülékek exportja és importja. Mondtam már.
És a fickó az alagsorban? Ő talán hűtő volt?
Istenem!
-Szóval innen fúj a szél. -Te mit tettél volna?
Kérdeztem volna, Oskar.
Mit? Hogyan?
„Hé, véletlenül nem egy agyonvert fickó van az alagsorban?”
Bocs, de túl élénk a fantáziád.
Nem fantáziáltam. Láttam, amit láttam.
A fickót elhallgattatták és szétverték egy ház alagsorában... Baszki...
-A ti házatokéban! -Oskar, félreérted.
Egy rohadékot láttál,
aki megpróbált átverni engem és a családomat,
pont, mint az a fickó az utcán.
Sőt, együtt dolgoznak.
Tudod, miért támadott meg?
Tudni akarta, hol tartjuk a társát.
-Ez történt. -Elraboltátok.
Mi a fenéről beszélsz? Ne már...
Csak rá akart ijeszteni apa. Már elengedtük.
Persze, ha te mondod.
Eljössz a házamba?
Elviszlek.
-Nézd meg a saját szemeddel! -Sara, ne már!
Ha azt hiszed,
gengszterek vagyunk, akik embereket rabolnak el,
miért nem szóltál a rendőrségnek?
Én nem rohangálok a rendőrségre.
Jobban szeretem, ha megbeszéljük.
Ezért léptél le, mint a villám?
Oskar, miért vagy most itt velem?
-Miért segítettél az utcán? -Mert az a fickó rád támadt.
Biztos vagy benne?
Nem azért, mert láttál egy gazdag lányt, és azt gondoltad, ő lesz az aranytojód?
-Miféle aranytojó? -Nem tudom, Oskar.
A pénz nagyon csábító.
Független akarsz lenni,
saját stúdiót akarsz, hírnevet.
Sikeres akarsz lenni.
Fogalmad sincs, miről beszélsz. Baszódj meg!
Tudod, mit?
Tetszik, amilyen vagy. Tetszik, hogy ambiciózus és merész vagy.
Ha nem jöttél volna el ma, azt gondoltam volna: „Csalódás a srác.
„Nem tökös, hogy megmondja a frankót.”
De mégis itt vagy velem.
Mert olyan vagy, mint én.
-Ez meg mi a fenét jelent? -Azt, hogy nem bánom,
-leszek az aranytojód. -Mihez?
Van valami, ami azóta foglalkoztat, hogy voltam az órádon.
Nyissunk egy termet Marbellában!
Marbellában?
Rengeteg ott a gazdag, aki alig várja, hogy kalóriát égethessen.
Meg akarsz venni?
Nem, Oskar.
Zseniális, ahogy lányokat izzasztasz meg. Az üzletben ezt lehetőségnek nevezik.
Szóval te döntesz. Maradhatsz a harmadosztályban,
vagy vár a bajnokok ligája.
A nagybátyám már kibérelt egy helyet.
Nyugi!
Ne siesd el!
Gondold át!
Ha nem akarod, ígérem, többet nem kereslek.
Fogalmad sincs, mibe keveredsz.
Csak meg akarom próbálni.
Mi a faszt akarsz megpróbálni?
Az ilyen emberek mind cápák, észre sem veszed, és már felfaltak.
Ne aggódj emiatt a hely miatt!
Ha bejön Marbella, mindketten jól járunk.
Ez a te stúdiód, Oskar. Én csak segítek.
Én meg próbálok reális lenni.
Reális?
Manuel, a megtakarításod csak az induláshoz elég.
Utána kölcsönt kell felvennünk.
Három napja még mást mondtál.
Ez egy lehetőség, Manuel. Olyan lehetőség, ami csak egyszer adatik meg.
Hagyod magad elkápráztatni a kocsival, a sofőrrel, a házzal...
Hajlandó megelőlegezni 200 000-et.
-Nekem több mint egymillióm van. -Kétszázezer dollárt.
Az pesetában 32 millió.
Ha más szobába is be akarsz menni,
csak rajta! Körbevezetlek.
Francba!
Vagy ha az jobban tetszik, meghívlak egy pohár borra a nappaliban.
Apámnak fantasztikus borai vannak.
Ez a családom.
Ő az öcsém, Hugo.
Ő Tanya, ez pedig én vagyok.
Én nagyon elcseszett helyről származom, Sara.
-Tudom. -Nem, nem tudod.
Árvaházban nőttem fel.
Akikkel felnőttem, felük már meghalt,
vagy legalábbis majdnem. Kibaszott drogok.
Miért meséled ezt nekem?
Mert azt akarom, hogy megértsd,
nem akarok semmilyen bajt vagy balhét
vagy verést, semmi ilyesmit, Sara.
Csak meg akarok élni.
-Érted? -Nagyon is.
Oké.
Mindennek legálisnak kell lennie.
Legálisnak és átláthatónak.
Minden, amit a családom csinál, legális és átlátható.
Ezért ilyen ez a ház. Fehér, sok ablakkal.
Mert nyitottak vagyunk.
Néha túlságosan is.
Akarsz még valamit tisztázni?
Fogok még titkokra bukkanni?
Hát, van egy Glock pisztoly
-az éjjeliszekrényemben. -Baszki!
-Csak a biztonság kedvéért. -Világos.
Megmutassam?
Igazi?
Persze hogy az.
Megfoghatom?
Kérsz egy füves cigit?
Naná!
Most fogsz először fegyvert?
Igen.
-Tudod használni? -Persze.
Apámmal jártam lőni.
Félsz tőle?
Nem, ez nem félelem.
Hanem tisztelet.
Ideális esetben az emberek fegyver nélkül is tisztelnek.
Apám mondja mindig ezt.
A családod tuti Marbellában van, ugye?
A Faradok nem harapnak, Oskar.
Addig maradsz, amíg akarsz.
Amúgy is sok dolgot kell megbeszélnünk.
Például?
Tengerparti helyet akarunk? Melyik marketingügynökséget...
Marketingügynökség?
Ez lesz Marbella első aerobikstúdiója.
Kibaszott nagyot kell szólnia.
Hamarosan megváltozik az életed, Oskar.
A szülei alig jönnek Madridba.
Odaköltözöm, amíg a marbellai üzletet készítjük elő.
Azt hiszed, tündérmesében vagy? Mint Hamupipőke.
Maradhatsz a lakásomban, ameddig csak akarsz.
Ha Marbellába mész, be kéne zárnunk a madridi stúdiót.
A fenébe, Manuel! Lehet, hogy Marbella bukta lesz.
-De te ragaszkodsz hozzá, ugye? -Mindenképpen megpróbálnám.
Ahogy te is, mikor Madridba jöttél.
Én nem hagytam hátra senkit.
A fenébe, Manuel, én sem hagylak hátra.
De mi lenne, ha a feleségedet kérdeznénk meg erről?
A feleségemről beszélsz?
-Otthagytad őt, nem? -Igen. A pénzem felével,
és nem engedte, hogy bármit is elvigyek.
Minden jogod megvolt hozzá, hogy lelépj.
-És most nekem is jogom van. -Mihez?
Ahhoz, hogy tévedjek.
Akkor csak rajta! Tévedj!
Sosem fogom elfelejteni a szavait, mert egy jóslat volt.
De nem hallottam meg. Nem számítottam arra, ami következett.
Még ugyanaz a petárdázó, csocsóimádó kölyök voltam,
aki mit sem értett a politikához,
és azt hitte, a világ olyan, amilyennek látjuk.
Mert bizonyos leckéket csak egyféleképpen tanulhatunk meg...
Fájdalmasan.
Hol van Kamal?
-Ki vele, te ribanc! -Hagyj békén!
Eressz el, kérlek!
Hol van?
Hibát követsz el. Fogalmam sincs, miről beszélsz.
Hol van?
Eressz már el, bassza meg!
Hol van Kamal? Áruld el!
Ki vele, hol van?
Nem tudom, miről beszélsz. Tényleg.
Nem ismerem őt!
Áruld el!
Kurva!
Hol van a barátom?
Mondtam, hogy nem ismerem. Nem fogod fel?
Mit csináltatok vele?
Ki vele, te ribanc!
-Áruld el! -Nem tudom, miről beszélsz.
Ki vele, hol van Kamal? Hol?
Tűnj innen!
Ne mozdulj!
Mit csináltál a másikkal?
Lezuhant a lépcsőn.
Életben van?
-Nem tudom. -Menj, nézd meg!
Menj biztosra!
-Lélegzik? -Nem tudom.
-Meghalt. -A kurva életbe!
Hívjuk a rendőrséget?
Ne!
Mi a fasz folyik itt, Sara?
A másik fickót keresték.
Azt mondtad, elengedtétek.
Fel kell hívnom apát.
Ő majd rendbe hozza.
Sara!
Mégis kik vagytok ti?
A feliratot fordította: Sátori Orsolya
Kreatív supervisor Gömöri János