Jag ville aldrig döda nån.
Jag ville aldrig dra i krig
för att sko mig på andras olycka.
Jag var inte sån.
Jag var en enkel, helt vanlig kille
som gillade smällare och bordsfotboll.
Jag drömde aldrig om en stor villa med en pool.
Men när man inte är nån, tycker man att man förtjänar allt.
Även om man inte har nån aning om hur världen fungerar,
eller ens bryr sig.
Jag visste ingenting om politik.
Jag hade ingen aning om det kalla kriget.
Jag kunde inte hitta Moskva, Washington, Jemen eller Prag på kartan.
Världen började i Aluche
och slutade vid La Castellana.
Våld var ett sätt att släppa loss.
Ideologi var affischer,
Che Guevara var en t-shirt.
Livet var enkelt,
med goda och onda.
Döden var nåt som drabbade knarkarna i mitt område.
Och så var det tills Leo Farads familj la märke till mig.
En blick som kunde innehålla skönhet och förförelse.
En skurkaktig blick som förmedlade fräckhet och kaxighet.
Men också ren oskuld
fri från synd.
Eller djupet som kommer med att känna världen
och ha kraften att få den att snurra.
Sån var familjen Farad, en lycklig familj.
Nåt jag aldrig haft.
Det var därför jag ville vara som dem,
gå med i klanen.
Även om det krävdes våld.
Det här är jag, Oskar,
27 år gammal.
Ingen utbildning,
men tjänar 60 000 pesetas i månaden som aerobicsinstruktör.
Mina pass var enormt populära.
Så jag tog ett beslut.
Att öppna en egen studio.
Nej, Manuel.
Jag kan inte öppna en studio i Lavapiés.
Det är en dålig stadsdel och folk där är luspanka.
Vad är det? Vill du bara ha förnäma kunder?
Det här är min farbror Manuel, en gruvarbetare.
Han blev den ledande experten på sprängämnen i Riotinto,
tills han blev förtidspensionerad
och öppnade ett pyroteknikföretag i Madrid.
Han tänkte uppfinna tysta fyrverkerier
som inte skulle störa barn eller hundar.
Han sa att Spanien var det mest festande landet i Europa
och att han skulle bli rik.
Fan också.
Han försökte hitta formeln,
och jag föreslog att han skulle investera i aerobics.
FANTASTISKA AFFÄRSLOKALER
Nej. Vi måste hitta nåt här, i stadsdelen Salamanca.
-Det här är för dyrt. -Det är här mina kunder finns.
Det är här de jobbar.
Det är här folk med stålar bor och gladeligen spenderar på gym.
Titta bara på folk här omkring. Titta hur de klär sig.
Hur de äter.
Hur de ler.
Titta.
Tjejen där borta.
Kan du föreställa dig henne käka en ostmacka?
Det kan du väl inte?
En sån kvinna
sätter aldrig foten i Aluche eller Lavapiés.
-Kaffe. Behåll växeln. -Ren elegans.
En sån kvinna är ren elegans.
En sån kvinna behöver inte aerobics.
Självklart gör hon det.
Det handlar inte om att bränna fett utan det här.
Om att frigöra endorfiner, må bra, skämma bort sig själv.
-En öl gör susen för mig. -Tror jag det.
Du har spenderat halva ditt liv i gruvan.
Därför har jag pengar att investera i ditt gym.
Men om du vill investera, måste du förstå.
Det är väldigt enkelt. Vi behöver ett billigt ställe.
-Och i Salamanca. -Hördu! Sluta!
Rör mig inte! Släpp mig!
-Släpp mig! -Helvete...
Jävlar.
Jävlar!
Hallå!
Han är nog hennes pojkvän! Oskar!
Hördu!
Helvete!
-Vad fan gör du? -Hjälper dig.
-Vem bad dig? -Han hade dig mot bilen.
Vad gör han?
Oskar!
-Kom igen, vi drar. -Ja.
Försvinn.
-Fan ta dig! -Kom med.
-Taxi! -Fattar du det?
Jag sa ju att han nog är pojkvännen.
Jävla galning.
Det här kunde ha blivit en anekdot,
ett försök att imponera på en möjlig kund,
nåt man glömmer medan man går vidare i livet.
Krut, gymmet...
En helt vanlig killes drömmar.
Men ödet brukar inte ha så mycket med slumpen
som uthållighet att göra.
Godmorgon, Paulita. Hur mår du?
-Juana -Hej.
-Hur är det med vristen? -Bättre.
-Mentol misslyckas aldrig. -Ja.
-Merche. -När spelar du lite flamenco?
Visst, Merche. Vi lämnar flamencon till proffsen.
-En rumba. -Ja.
Oskar.
Kommer du ihåg mig?
Hur mår din pojkvän?
Han är inte min pojkvän. Jag dejtar inte en sån kille.
Men det passar dig, med ditt elaka humör.
Vilket elakt humör?
Jag ville bara visa att jag inte behöver din hjälp.
Jag har varit med om värre och vet hur man hanterar det.
Kom du hit för att jävlas med mig igen?
Jag kom för att tacka dig. Inget annat.
På caféet sa de att du jobbade här.
-Vad är du? En tränare? -En aerobicsinstruktör.
Jag heter Sara, förresten.
Trevligt att träffas.
-Jag pluggar i närheten. -Vad?
Företagsekonomi.
Men jag är jurist.
Som många av mina kunder.
Det finns affärskvinnor, advokater, ingenjörer...
Bara kvinnor?
Det är grejen med aerobics.
Du får ursäkta mig, men jag har ett pass nu.
Varför inte testa?
Nej tack.
Det rensar hjärnan.
-Du kanske gillar det. -Jag bor inte ens i Madrid.
-Var bor du? -Marbella. Jag tar examen om en månad.
Nu kör vi. Ge mig din storlek så tar jag fram kläder.
Nej.
Jag ville bara säga tack.
Hej.
Kom igen, Juana, snälla!
Ditt knä! Stretcha rumpan! Så ja.
Jaha, Sara? Nu behöver du väl hjälp, snygging?
Kom igen!
Räta ut knäna, tack!
Mycket bra.
Så ja.
Mycket bra, Sara.
-"Farath?" -Nej, Farad.
FARAD.
-Var kommer namnet ifrån? -Algeriet.
-Är du arab? -Halv-arab.
Min farfar kom från Tanger, men han var från Kalabrien.
Så jag är 1/4 afrikan, resten från Madrid och Katalonien.
-Men berätta om dig, förutom gymmet. -Mig?
Ja, jag vet inte. Var kommer du ifrån?
Från Virgen de las Casas barnhem, 17 kilometer västerut mot Brunete.
-Är du föräldralös? -Nästan.
Min pappa dog när jag var sex, och min mamma glömde bort mig.
Vad menar du?
Hon skickade mig till barnhemmet när jag fyllde sju,
för att göra man av mig,
och flyttade in med en kompis till pappa.
Du skojar.
Nej, mitt liv är så roligt.
Jag älskar föräldralösa barn.
Vad?
Allvarligt. Pappa säger att de är renare,
eftersom de inte bär på familjetrauma och de är som oskrivna blad.
Han är poet.
Jag har en farbror som heter Manuel,
han har alltid funnits där.
Han hälsade på mig på helgerna
och på semestern tog han mig till sitt hus i Huelva.
Han är min familj.
Men du växte upp ensam.
Man vänjer sig.
Jag kunde inte.
Det kunde du säkert.
Ensamhet är ofta bra.
Det jobbiga är kylan.
Jag minns en gång på vintern,
det var svinkallt
och när det var dags att gå ut,
brukade vi rusa ut för att få en plats
mot en vägg på baksidan som var varm, för den var precis bakom
en bakugn.
Och jag minns att jag satt där
och tittade på husen tvärs över gatan
och jag såg fönstren,
ljusen, hemmen
och familjerna som åt middag...
Och det är mitt liv.
I ett år har jag klagat
på Madrid, dess folk och kaos...
Jag längtade efter läsårets slut.
Så provade du mitt pass och ändrade dig.
Självklart.
Min familj har ett hus i Madrid, men företaget är i Marbella.
-Vad gör din familj? -Import och export.
-Export? -Ja.
Oskar, den där killen du slog...
-Du behöver inte förklara. -Jag vill.
Han är en bedragare. Han försökte lura min far.
Vi polisanmälde honom och...
Det är en del av att ha ett företag.
Jag försöker starta ett.
-Verkligen? -Ja...
jag vill sluta få lön för att undervisa på ett gym
och öppna mitt eget.
Det är jag som drar in kunder.
-Du kommer att tjäna multum. -Säger vem?
Flickan som inte behövde min hjälp på gatan,
eller företagsjuristen?
Jag måste gå.
-Är nåt fel? -Nej, det är pappas chaufför.
Jag berättade vad som hände och han ville hämta mig.
-Jag skulle vilja ses igen. -Okej.
Nej, inte "okej". När?
Du är en romantiker, Oskar.
Romantiker? Jag pratar om passen.
-Hejdå. -Hejdå.
Hon är speciell.
Det kan jag tro, om hon har chaufför...
Det är inte så jag menar. Jag tror det är nåt mellan oss.
Är nåt? Du fattar inte.
De rika i Marbella ser ner på oss.
-Du har aldrig varit i Marbella. -Men jag är andalusier.
Jag vet hur förnäma typer är.
Sara är inte förnäm. Dessutom var hennes farfar arab.
Det är ännu värre.
Nu så.
Fan också.
AC:n installerades i kanaler för två år sen.
Ni borde inte ha problem med den.
30 eller 40 personer kommer att hoppa och svettas här.
Jag har sett värre, kompis.
Vi måste måla väggarna.
Inga problem, det här blir aldrig snickeri igen.
Ett ögonblick bara.
-Vad tycker du? -Fint.
Fint, men jävligt dyrt.
Men vi är två kvarter från Nuevos Ministerios.
Det blir tufft att betala för renovering och hyra.
Vi får igen investeringen på tre månader.
-Det är inte realistiskt. -Lita på mig.
Lita på mig.
Det var mäklaren.
Två kunder vill titta idag.
Vi tar det.
Bra, som jag sa
är depositionen 150 000 pesetas.
Min farbror tar hand om det.
Eller hur?
-God morgon. -Oskar!
Du skulle inte komma tillbaka.
Usch, det låter olycksbådande.
Du är den första kunden som inte kommit tillbaka.
Mycket att göra,
men här är jag.
Inga tights idag heller?
Nej, jag kom för att ge dig den här inbjudan.
Det är pappas födelsedag och han har fest.
Där är adressen.
Bjuder du mig på familjefest i Marbella?
Nej, det är i Madrid.
Pappa har vänner som kommer från utlandet. Detta är bekvämare.
-Varför är jag inbjuden? -Du räddade mig från en angripare.
Ja, det stämmer.
Det kommer att finnas massor av potentiella kunder.
Vi ses där.
Bra.
Förresten,
-måste jag ha kostym? -Nej.
Kom som du är.
Och ta inte med nåt.
Omedvetet inbillade jag mig Att jag var den som förlorade
Jag väntade så länge Jag, som aldrig erbjöd mig
Nu måste jag gråta Jag som alltid skrattade
-Inbjudan? -Ja.
Jag glömde bort att leva
-Varsågod. -Tack.
Jag glömde bort att leva
Jag sa åt dig att inte ta med nåt.
-Hej, det här är... -Det är galet.
Ja, min pappa älskar galna grejer.
Kom, jag ska presentera dig.
Jag lekte så mycket med känslor
Levde på applåder inlindade i drömmar
Mina sånger ropade in i vinden
Min pappa älskar honom.
Det var inte lätt att boka honom för idag.
Det kan jag tänka mig.
-Ska vi? -Ja.
Jag glömde bort att leva
Vad sa du att din pappa gör?
Import och export av vitvaror.
Vad kallar man en snöpt kuban?
"Fidel Castrat."
Pappa jobbar med många kubaner.
-Du höll på att... -Pappa.
Oskar. Aerobicskillen.
Fan, flaskkillen.
-Ursäkta mig? -Du slog den jäveln
med en flaska, eller hur?
-Ja, men... -Kom hit, för fan.
Killen har stake.
-Trevligt att träffas. -Kaspar, min pappas partner.
-Ett nöje. -Och han är Lopera, en gammal vän.
Du borde få civila förtjänstmedaljen, grabben.
Sysslar du också med import och export?
Om så bara vore. Jag är tjänsteman.
Lopera är rikspolischef.
Oj.
Och vad gör du?
-Aerobicsinstruktör. -Hoppas att Jane Fonda inte upptäcker det!
Pappa...
Här.
Världens bästa mojito. Min kubanske vän Henry lärde mig.
Hemligheten är att använda vit rom och svart socker.
-Kunde Henry inte komma? -Han fick inget visum.
Han bor i Prag.
Men Prag är inte så långt borta.
Det spelar ingen roll, de är kommunister. Kalla kriget, du vet?
Kaspar kom ut ur Polen för att han har en miljon vänner.
Som låten.
Kolla in det här. Vita räkor från Huelva, äkta vara.
Smaka. Jag brukade köpa dem i Portugal
och sälja dem som från Huelva.
-Är du i skaldjursbranschen? -Nej.
Han kan inte låta bli och pappa räddar honom
-när han tabbar sig. -Ska du säga.
Och vad gör du nu?
Jag har nyss tagit skepparexamen.
-Skeppare? -Ja, vi har en båt i Puerto Banús.
-Be Sara ta med dig. Du skulle gilla det. -Säkert.
Du växte upp på ett barnhem, eller hur?
Ja, det gjorde jag.
Kommer det många snygga killar på dina pass?
Min syster tar alla chanser.
-Varför sticker du inte? -Det är sant. Vänta!
Oskar!
Det här är min farbror Khalid.
-Jag ville träffa "flaskmannen". -Trevligt att träffas.
Välkommen.
Han är palestinier och bor i Tunisien.
Eller Tripoli, eller Damaskus, eller Paris...
-Hemmet är i väskan. -Fan.
Min brorsdotter säger
-att du är aerobicsinstruktör. -Det stämmer.
Som Jane Fonda.
Sara, kom hit!
Ja! Strax tillbaka.
Vet du var toaletten är?
-Fråga i köket. -I köket.
Okej, tack. Trevligt att träffas.
Ett ögonblick, tack.
Pappa, kan du komma hit?
Jag minns tydligt
Min barndoms gryning
Hans händer, starka och milda På samma gång
Senare lärde han mig att drömma
Att inte vara rädd för att flyga
Den här låten är till pappa
Till mannen som gav mig livet
Som ett ljus i mörkret
Han lyser upp mig Och ingjuter visdom i mig
Den här låten är till pappa
Till mannen som gav mig livet
Som ett ljus i mörkret
Titta, Oskar. Titta på min syster.
Den här låten är till pappa
Till mannen som gav mig livet
-Tack! Tack så mycket. -Bravo!
Tack, mina vänner. Många av er har känt mig länge.
Jag vill bara säga att jag har min familj att tacka för allt jag har.
Jag tackar min hustru Carmen.
Till mina barn.
Jag har slitit som ett djur hela livet.
Jag har missat en massa genom att inte vara med dem,
och nu när jag fyller 55 och den jävla ålderdomen närmar sig,
är allt jag vill att vara med dem, förhoppningsvis med ett barnbarn snart,
hitta en boule-klubb och förbereda pensioneringen.
Tack, mina vänner.
Fortsätt njuta av festen!
-Bravo, pappa! -Tack.
-Ska du gå redan? Det får du inte. -Jag har pass imorgon.
-Men det är för tidigt. -Men jag bor långt bort.
-Vart ska du? -Han går. Gå inte.
Stanna kvar. Festen har bara börjat.
-Jag har pass imorgon. Jag behöver vila. -Lyssna.
Om du känner dig full kan jag laga te, så du kan stanna.
Det är okej.
Tack. Det är en underbar fest. Tack så mycket.
En fot kom genom en vägg?
Jag såg det, för fan!
Jag svär på att killen hade munkavle.
-Vad ska du göra? -Jag? Ingenting.
Det är inte mitt problem.
Tänk om de är skurkar?
Det var en rikspolischef där.
Sa de i alla fall.
-Vem vet. -Jag vet inte, Manuel.
Det var fullt av skumt folk.
På vilket sätt?
Afrikaner, araber, polacker, kubaner... Skumt folk.
Fan, tänk om de kommer efter dig?
Ingen vet vad jag såg.
Vad ska du säga? Hon är inte dum. Om hon märker nåt...
Jag tror inte jag träffar henne igen.
Hon bor i Marbella och tar snart examen.
Du sa att du verkligen gillade henne, att det var nåt mellan er...
Hon kommer inte tillbaka, Manuel.
Sara är rik, vi har inget gemensamt.
Hon ville bara visa tacksamhet, det är allt.
Jag gjorde illa axeln lite, raring.
Det är normalt, Juana. När du gjorde den här rörelsen förut...
-Vi behöver privatlektioner. -Säg bara till.
Gillar du couscous?
Algerisk mat.
Det finns ett fantastiskt ställe i närheten.
Det vore trevligt, men jag har ett pass klockan fyra.
Det är om två timmar.
Men jag måste förbereda mig. Jag måste stretcha, dricka...
Okej.
Tänker du nobba mig?
Jag blev faktiskt förvånad när du gick så plötsligt, som om...
Som om nåt hade hänt.
Vilken bransch är din familj i, Sara? På riktigt.
-Vad menar du? -En fest med Julio Iglesias,
en jävla jättevilla,
afrikanska, arabiska, polska, kubanska gäster...
Import-export av vitvaror, har jag ju sagt.
Och killen i källaren? Var han ett kylskåp?
Herregud.
-Så det var det. -Vad skulle du ha gjort?
Jag skulle ha frågat.
Frågat vad? Hur?
"Råkar ni ha en blåslagen kille i källaren?"
Nu låter du fantasin skena iväg med dig.
Ingen inbillning. Det är vad jag såg.
En misshandlad kille med munkavle i källaren till ett hus som...
-Jag menar, det är ert hus! -Oskar, du har fel.
Vad du såg var en skitstövel
som försökte bedra mig och min familj,
precis som killen på gatan häromdagen.
De jobbar ihop.
Vet du varför han var så fientlig?
Han ville veta var vi höll hans partner.
-Det var vad som hände. -Ni hade kidnappat honom.
Vad i helvete är det du säger? Snälla...
Pappa ville bara skrämmas. Han är redan släppt.
Säger du, ja.
Vill du komma hem till mig?
Jag tar med dig.
-Se efter själv. -Sara, snälla.
Om du tror att vi är en familj
av skurkar som kidnappar människor,
varför gick du inte till polisen?
Jag är inte den som går till polisen.
Jag föredrar att prata.
Var det därför du stack?
Oskar, varför är du här med mig nu?
-Varför hjälpte du mig? -För att en kille slog dig.
Är du säker?
Eller var det för att du såg en rik tjej och trodde jag kunde bli din nyckel?
-Min nyckel, till vad? -Jag vet inte.
Pengar är väldigt attraktiva.
Du vill bli självständig,
öppna din egen aerobicsstudio, bli nån.
Bli framgångsrik.
Du vet inte vad du pratar om. Dra åt helvete.
Vet du vad?
Jag älskar hur du är. Jag älskar att du är ambitiös och modig.
Hade du inte kommit idag hade jag tänkt: "Killen är en tönt.
Han har inte stake nog att säga vad felet är."
Men här är du, med mig.
För du är precis som jag.
-Vad fan betyder det? -Det betyder att jag
-gärna är din nyckel. -Till vad?
Jag har tänkt på nåt sen jag prövade första passet.
Tänk om vi skulle öppna i Marbella?
Marbella?
Det är fullt av folk med gott om pengar som vill bränna kalorier.
Försöker du köpa mig?
Nej, Oskar.
Du är bra på att få tjejer att svettas. I finansvärlden kallas det möjlighet.
Så det är ditt val. Du kan stanna i division tre,
eller hoppa in i elitserien.
Farbror har redan hyrt ett ställe.
Oroa dig inte.
Det är ingen brådska.
Fundera på det.
Om du bestämmer dig för att säga nej, lovar jag att inte tjata.
Du har ingen jävla aning vad du ger dig in på.
Jag vill bara prova.
Vad fan vill du prova?
De där människorna är som hajar, de slukar dig innan du vet ordet av.
Oroa dig inte för det här stället.
Om Marbella fungerar, blir det bra för oss.
Det är din studio. Jag är här för att hjälpa dig.
Och jag försöker vara realistisk.
Realistisk?
Dina besparingar räcker bara för att få igång mig.
Vi får be om ett lån senare.
Det sa du inte för tre dar sen.
Det är en möjlighet, Manuel. En gång i livet.
Du låter dig bländas av bilen, chauffören, huset...
Hon är villig att förskottera 200 000.
-Jag har mer än en miljon. -Jag menar 200 000 dollar.
Det är 32 miljoner pesetas.
Om du vill kolla nåt annat rum,
får du. Du kan få gå husesyn.
Fan.
Eller så kan jag bjuda på ett glas vin i vardagsrummet, om du vill.
Min pappa har en fantastisk vinkällare.
Min familj.
Titta, det är min bror Hugo.
Det är Tanya, och det är jag.
Jag kommer från ett jävligt ställe, Sara.
-Jag vet. -Nej, det gör du inte.
Jag växte upp på ett barnhem.
Hälften av dem jag växte upp med
är döda eller dör snart. Droger.
Varför berättar du det här?
För att du ska förstå
att jag inte vill ha med problem, slagsmål,
stryk eller liknande att göra, Sara.
Jag vill bara klara mig.
-Är det klart? -Kristallklart.
Okej.
Då måste allt vara lagligt.
Lagligt och i det öppna.
Allt som min familj gör är lagligt och i det öppna.
Därför har vi det här huset. Vitt och med fönster och dörrar.
För vi är öppna.
Ibland till och med för mycket.
Nåt mer du vill reda ut?
Kommer jag att få fler chockar?
Jag har en Glock-pistol
-i sängbordet. -Vad fan.
-För säkerhets skull. -Visst, okej.
Vill du se den?
Är den riktig?
Självklart.
Kan jag hålla den?
Vill du ha en joint?
Okej.
Är det första gången du håller i en pistol?
Ja.
-Vet du hur man använder den? -Självklart.
Pappa och jag övade på skjutbanan.
Skrämmer den dig?
Nej, det är inte rädsla.
Det är respekt.
Folk borde helst respektera dig utan pistol.
Det är vad pappa alltid säger.
Din familj är väl i Marbella?
Familjen Farad bits inte.
Du kan stanna hur länge du vill.
Dessutom har vi mycket att prata om.
Som vad?
Vill vi ha ett ställe vid havet? Vem sköter marketing...
Marknadsföring?
Det blir Marbellas första aerobicsstudio.
Den måste vara spektakulär.
Ditt liv är på väg att förändras.
Hennes föräldrar är nästan aldrig i Madrid.
Jag bor hos henne medan vi förbereder Marbella.
Du tror att det här är en saga. Som Askungen.
Du kan bo i min lägenhet så länge du vill.
Om du ska till Marbella, borde vi stänga i Madrid.
Gymmet i Marbella kanske inte går bra.
-Men det vill du väl? -Ja, jag vill försöka.
Precis som du när du kom till Madrid.
Jag svek inte nån.
Fan, Manuel, jag sviker dig inte.
Men vi borde fråga din fru vad hon tänkte när du stack.
Drar du upp min fru?
-Du lämnade henne, eller hur? -Ja. Med hälften av pengarna,
och hon lät mig inte ta nåt.
Du hade all rätt att gå, Manuel.
-Låt mig ha min rättighet. -Vilken rättighet?
Rätten att ha fel.
Varsågod. Ha fel.
Jag minns vad han sa, eftersom det var en föraning.
Men jag kunde inte lyssna. Jag såg det inte komma.
Jag var fortfarande ungen som gillade smällare och bordsfotboll,
som inte kunde ett dugg om politik
och trodde att världen var precis vad den verkade som.
Eftersom man bara kan få vissa lärdomar på ett sätt...
Det tuffa sättet.
Var är Kamal?
-Berätta, din slyna! -Låt bli mig!
Släpp mig, snälla.
Var är han?
Du gör ett misstag. Jag vet inte vem du pratar om.
Var är han?
Släpp mig, för fan!
Var är Kamal? Berätta!
Berätta var han är!
Jag säger ju att jag inte vet vem du menar,
jag känner inte honom!
Berätta.
Slyna!
Var är min kompis?
Jag sa att jag inte känner honom Lyssnar du på mig?
Vad har du gjort med honom?
Berätta, din slyna!
-Berätta. -Jag vet inte vem du menar.
Berätta. Var är Kamal? Var är han?
Stick!
Rör dig inte!
Vad gjorde du med den andre?
Han ramlade över trappräcket.
Lever han?
-Jag vet inte. -Gå och kolla.
Försäkra dig.
-Andas han? -Jag vet inte.
-Han är död. -Herregud!
Ringer vi polisen?
Nej.
Vad fan är det som händer, Sara?
De sökte den andra killen.
Du sa att ni släppte honom.
Jag måste ringa pappa.
Han fixar det här.
Sara!
Vilka i helvete är ni?
Undertexter: Sofia McConnochie
Kreativ ledare: Sanna Greneby