Я не хотів нікого вбивати.
Я ніколи не хотів іти на війну,
щоб розбагатіти на чужому нещасті.
Я був не такий.
Я був простим сусідським хлопцем,
який любив петарди й настільний футбол.
Я ніколи не мріяв мати особняк з басейном.
Але коли ти ніхто, то думаєш, що заслуговуєш на все.
Навіть якщо взагалі не уявляєш, як влаштований світ,
або тебе це взагалі не хвилює.
Я нічого не знав про політику.
Я не мав гадки про холодну війну.
Я не знайшов би на карті Москву, Вашингтон, Ємен або Прагу.
Світ починався в Алуче,
а закінчувався в Ла Кастельяні.
Насильство було способом випустити пару.
Ідеологія — плакатом.
Че Гевара був на футболці.
Життя було простим,
з хорошими й поганими хлопцями.
Смерть траплялася лише з наркоманами в моєму районі.
І так було до тих пір, поки сім'я Лео Фарада не помітила мене.
ЛЕО
Погляд, який може містити в собі красу і спокусу.
САРА
Злодійкуватий погляд, що випромінює зухвалість і самовпевненість.
УҐО
Але також і чисту невинність…
ТАНЯ
…наче зовсім без гріха.
Або глибину, яка приходить з пізнанням світу
і силою, що змушує його обертатися.
КАРМЕН
Такою була щаслива родина Фарадів.
Усім, чого я ніколи не мав.
Тому я хотів бути схожим на них,
приєднатися до клану.
Навіть якщо знадобиться насильство.
ФАРАДИ
Це я, Оскар,
мені 27 років.
Без освіти,
але заробляю 60 000 песет на місяць як інструктор з аеробіки.
Мої заняття мали величезний успіх.
Тож я прийняв рішення.
Відкрити власну студію.
МАДРИД, 1985-Й РІК
Ні, Мануелю.
Я не можу відкрити студію аеробіки в Лавап'єсі.
Це поганий район і люди там без гроша в кишені.
І що з того? Тобі потрібні тільки гламурні клієнтки?
Це мій дядько Мануель, усе життя працював шахтарем.
Він став провідним експертом з вибухівки в Ріотінто,
поки його не випхали на пенсію,
і він зайнявся піротехнікою в Мадриді.
Він планував винайти безшумний феєрверк,
який би не турбував дітей та собак.
Він казав, що Іспанія — це найсвятковіша країна в Європі,
і він розбагатіє на патенті.
Лайно.
Поки він шукав формулу,
я запропонував вкласти в аеробіку і стати партнерами.
КАЗКОВІ КОМЕРЦІЙНІ ПЛОЩІ
Ні. Ми маємо знайти щось тут, поблизу Саламанки.
- Це занадто дорого. - Але там мої клієнти.
Вони там працюють.
Там живуть люди з грошима, які радо витрачають їх на спортзал.
Поглянь на людей навколо. Подивись, як вони одягаються.
Як вони їдять.
Як усміхаються.
Дивись.
На ту дівчину.
Можеш уявити, як вона їсть сендвіч з кальмаром?
Не можеш, так?
Така жінка
ніколи не поїде до Алуче чи Лавап'єсу.
- Каву. Решти не треба. - Бездоганність.
Така жінка — бездоганна.
Такій жінці не потрібна аеробіка.
Звісно, потрібна.
Річ не тільки в спалюванні жиру. А в цьому.
Вихід ендорфінів, гарне самопочуття, милування собою.
- На мене так діє пиво. - Не дивно.
Ти провів пів життя, застрягши в шахті.
Тому маю гроші, щоб вкласти у твій спортзал.
Але якщо хочеш вкласти, ти маєш це розуміти.
Усе дуже просто. Нам потрібно щось дешеве.
- І в районі Саламанки. - Агов! Стій!
Не чіпай мене! Відпусти!
- Відпусти! - От дідько…
Лайно.
Трясця!
Агов!
Це, мабуть, її хлопець! Оскаре!
Агов!
Лайно!
- Що ти в біса робиш? - Допомагаю.
- Хто тебе просив? - Він схопив тебе.
Що він робить?
Оскаре!
- Давай, ходімо. - Так.
Ідіть.
- Пішла ти! - Вшиваймося.
- Таксі! - Ти можеш повірити?
Мабуть, він її хлопець, я ж казав!
Психована курва.
Це міг бути просто прикол,
спроба справити враження на потенційного клієнта,
щось таке, про що забуваєш і просто живеш далі.
Порох, спортзал…
Мрії про нормального хлопця, про хлопця по сусідству.
Але зазвичай доля це не якійсь збіг обставин,
а чиста наполегливість.
Доброго ранку, Пауліто. Як справи?
- Хуано. - Привіт.
- Як твоя литка? - Краще, дякую.
- Ментол не підводить. - Так.
- Мерче. - Коли гратимеш фламенко?
Звісно, Мерче. Залишимо фламенко для сцени таблао.
- Тоді румба. - Так.
Оскаре.
Пам'ятаєш мене?
Як твій хлопець?
Це не мій хлопець. Я не зустрічаюся з такими типами.
Але тобі він пасує, з таким поганим характером.
Який поганий характер?
Я просто сказала, що не потребую твоєї допомоги.
Я бувала в набагато гірших ситуаціях. Знаю, як поводитися.
Ти прийшла, щоб знову дошкуляти мені?
Я лише прийшла подякувати тобі. І все.
У кафе сказали, що ти тут працюєш.
- А ти хто? Тренер? - Інструктор з аеробіки.
До речі, я Сара.
Дуже приємно.
- Я навчаюся тут у магістратурі. - Напрямок?
Управління бізнесом.
Але я юристка.
Як і багато моїх клієнток.
У нас є бізнес-леді, юристки, інженерки…
Лише жінки?
У цьому суть аеробіки.
Вибач, але у мене зараз заняття.
Може, спробуєш?
Ні, дякую.
Допомагає очистити розум.
- Може, потім ходитимеш. - Я навіть не з Мадрида.
- Де ти живеш? - У Марбельї. Доки закінчу магістратуру.
Зробімо так. Скажи свій розмір, і я дам тобі колготки.
Ні, не треба.
Я просто хотіла подякувати.
Привіт.
Ну ж бо, Хуано, будь ласка!
Коліно! Розтягни сідниці! Ось так.
Ну, Саро? Потрібна допомога, чи не так, красуне?
Ну ж бо!
Випряміть коліна, будь ласка!
Дуже добре.
Ось і все.
Дуже добре, Саро.
- Фарат? - Ні, Фарад.
Ф-А-Р-А-Д.
- Звідки це прізвище? - З Алжиру.
- Ти арабка? - Напіварабка.
Мій дідусь приїхав з Танжера, але він родом з Калабрії.
І я на 1/4 африканка, на 1/2 з Мадрида, на 1/2 з Каталонії.
- Розкажи про себе, окрім спортзалу. - Про мене?
Так, я не знаю. Звідки ти?
З дитячого будинку Вірхен де лас Касас, 17-й кілометр дороги на Брунете.
- Ти сирота? - Майже.
Мій батько помер, коли мені було шість, і мати забула про мене.
Що ти маєш на увазі?
Коли мені виповнилося сім, віддала мене в притулок,
щоб зробити з мене чоловіка,
а сама переїхала до друга мого батька.
Жартуєш?
Ні, моє життя ще той фестиваль.
Я люблю сиріт.
Що?
Серйозно. Батько каже, вони чистіші,
бо не несуть сімейних травм, і вони ніби ще не написані книжки.
Твій тато поет.
У мене є дядько Мануель,
він завжди був поруч.
Приїжджав до мене на вихідні,
а на свята забирав до свого будинку в Уельві.
Він моя родина.
Але ти виріс сам.
До цього звикаєш.
Я б не змогла.
Змогла б, я впевнений.
Часто самотність — це добре.
Найважче — коли холодно.
Дивись. Пам'ятаю, взимку,
було холодно, дуже холодно,
і коли приходив час виходити на вулицю,
ми квапилися вибігти, щоб зайняти місце
біля задньої стіни, де було тепло, бо вона була одразу
за хлібопекарською піччю.
І я пам'ятаю, як сидів там,
спостерігаючи за будинками через дорогу,
і бачив теплі вікна,
вогні в домівках,
родини за вечерею…
Ось таке моє життя.
Я вже рік скаржуся
на Мадрид, цих людей і весь хаос…
Я дуже хотіла закінчити семестр.
Потім прийшла на мої заняття і передумала.
Звичайно.
У моєї сім'ї є будинок у Мадриді, але наш бізнес у Марбельї.
- Чим займається твоя сім'я? - Імпорт-експорт.
- Експорт? - Так.
Оскаре, той хлопець, якого ти вдарив…
- Не пояснюй. - Але я хочу.
Він шахрай. Він намагався обдурити мого батька.
Ми заявили на нього в поліцію і…
Це частина бізнесу.
Я намагаюся почати свій.
- Справді? - Так, знаєш…
Мені набридло отримувати зарплату за ці заняття в залі
і я хочу відкрити свій власний.
Зрештою, саме до мене клієнтки повертаються.
- Заробиш купу грошей. - Хто сказав?
Дівчина, якій я допоміг і яка не потребувала мене,
чи юристка, яка спеціалізується на бізнесі?
Мені треба йти.
- Щось не так? - Ні, це шофер мого батька.
Я розповіла йому що сталося, і він забирає мене.
- Я б хотів ще побачитися. - Звісно.
Ніяких «звісно». Коли?
А ти романтик, Оскаре.
Романтик? Я говорю про заняття.
- До побачення. - Бувай.
Вона особлива.
Не сумніваюся. Має шофера і Роллс-Ройс…
Я не про це. Думаю, між нами є зв'язок.
Зв'язок? Ти не розумієш.
Багатії з Марбельї дивляться на нас зверхньо.
- Ти ніколи не був у Марбельї. - Але я андалузець.
Я знаю, які бувають гламурні люди.
Сара не гламурна. До того ж, її дідусь був арабом.
Це навіть гірше.
Починаємо.
Трясця твоїй матері.
Повітря йде по системі. Поміняв два роки тому.
Не думаю, що будуть якісь проблеми.
Тут буде 30 чи 40 людей, які стрибають і пітніють.
Друже, я бачив і гірше.
Треба буде пофарбувати стіни.
Без проблем, тут уже не буде столярної майстерні.
Вибачте, я на секунду.
- Ну як? - Чудово.
Чудово, але до біса дорого.
Так, але два квартали від Урядового комплексу.
Тобі буде важко сплачувати за ремонт та оренду.
Ні, ми повернемо інвестиції за три місяці.
- Це нереально. - Повір мені.
Просто повір мені.
Власне, це було агентство.
Клієнти хочуть дивитися сьогодні.
Ми беремо.
Чудово, тоді, як я і казав,
застава — 150 000 песет.
Мій дядько про це подбає.
Чи не так?
СПОРТЗАЛ «ПЛАТИНУМ»
- Доброго ранку. - Оскаре!
Я думав, ти не повернешся.
Ох, як песимістично.
Ти перша клієнтка, яка не повернулася після заняття.
Була дуже зайнята,
але ось я тут.
Сьогодні теж без колготок?
Ні, я прийшла, щоб передати запрошення.
У батька день народження, він влаштовує вечірку.
Ось адреса.
Запрошуєш на сімейну вечірку в Марбелью?
Ні, це в Мадриді.
У тата є друзі, які приїжджають з-за кордону. Так зручніше.
- Чому я запрошений? - Урятував мене від нападника, пам'ятаєш?
Так, справді.
Там буде повно потенційних клієнток. Тобі сподобається.
Побачимося там.
Гаразд.
До речі,
- потрібно вдягати костюм? - Ні.
Будь собою.
І нічого не принось.
Я обманював себе, не знаючи, Що це саме я програвав
Через те, що так багато чекав Я, який ніколи не дарував
Сьогодні моя черга плакати, Мені, який завжди сміявся
- Запрошення? - Так.
Я розучився жити
- Проходьте. - Дякую.
Я розучився жити
Казала ж нічого не приносити.
- Слухай, це… - Так, це божевілля.
Так, мій батько любить божевільні речі.
Ходімо, познайомлю з ним.
Я так багато граю з почуттями
Живу оплесками, загорнутими в мрії
Я так сильно кричав свої пісні вітру
Тато його обожнює.
Було нелегко найняти його на сьогодні.
Можу собі уявити.
- Ходімо? - Так.
Я розучився жити
Чим, кажеш, займається твій батько?
Імпорт та експорт приладів.
Як звати кубинця, який не вірить в інститут шлюбу?
«Бордель Кастро».
Батько працює з багатьма кубинцями.
- Ти майже… - Тату.
Оскар. Хлопець з аеробіки.
Чорт, хлопець з пляшкою.
- Вибачте? - Ударив пляшкою
виродка, що напав на неї, так?
- Так, ну… - Іди сюди, чорт забирай.
Цей хлопець має яйця.
- Приємно познайомитися. - Каспар, партнер батька.
- Дуже приємно. - А це Лопера, мій старий друг.
Ти маєш отримати медаль за допомогу громадськості, хлопче.
Ви теж займаєтеся імпортом-експортом?
Ні, якби ж то. Я державний службовець.
Лопера — комісар Національної поліції.
Нічого собі.
А чим ти займаєшся?
- Я інструктор з аеробіки. - Сподіваймося, Джейн Фонда не дізнається!
Тату…
Ось.
Найкращий мохіто у світі. Навчив друг Генрі з Куби.
Каже, секрет у використанні білого рому й чорного цукру.
- Генрі не зміг приїхати? - Не зміг отримати візу.
Він живе в Празі.
Але Прага не дуже далеко.
Байдуже, це ж комуністична Європа. Чув про холодну війну?
Каспара випустили з Польщі, бо він має мільйон друзів.
Як у пісні.
Поглянь на це. Білі креветки з Уельви, справжні.
Спробуй. Я купував їх у Португалії
і перепродував у Віґо, кажучи, що вони з Уельви.
- Ти займаєшся молюсками? - Ні.
Він не може всидіти на місці, а тато рятує його
- щоразу, коли він лажає. - Хто б казав.
А чим ти займаєшся зараз?
Щойно отримав ліцензію на право керування яхтою.
- Капітан яхти? - Так, у нас є яхта в Пуерто-Банусі.
- Поїдь із Сарою, тобі сподобається. - Не сумніваюся.
Слухай. Ти виріс у сиротинці, так?
Саме так.
А багато симпатичних хлопців ходять на твої заняття?
Моя сестра не пропускає жодного шансу.
- Чому б тобі не піти до біса? - Гей, це правда. Зачекай!
Оскаре!
Це мій дядько Халід.
- Хотів познайомитися з «пляшкарем». - Радий вас бачити.
Ласкаво просимо.
Він палестинець, але живе в Тунісі.
Або в Тріполі, або в Дамаску, або в Парижі…
- Мій дім зі мною. - Отакої.
Моя племінниця каже,
- що ти викладач аеробіки. - Так і є.
Як Джейн Фонда.
Саро, ходи сюди!
Так! Я зараз повернуся.
Ви знаєте, де тут туалет?
- Спитай на кухні. - На кухні.
Дякую. Приємно було познайомитися.
Хвилинку, будь ласка.
Тату, можеш підійти?
Я чітко пам'ятаю
Світанок мого дитинства
Його руки, сильні й водночас ніжні
Пізніше він навчив мене мріяти
Не боятися літати
Ця пісня для тата
Людини, яка дала мені життя
Немов світло в темряві
Він осяює мене І дає мені мудрість
Ця пісня для тата
Людини, яка дала мені життя
Немов світло в темряві
Поглянь, Оскаре. Поглянь на мою сестру.
Ця пісня для тата
Людини, яка дала мені життя
- Дякую! Дуже вам дякую. - Браво!
Дякую, друзі. Багато хто з вас давно і добре мене знає.
Хочу сказати, що тим, ким я є, і всім, що маю, я завдячую своїй родині.
Я завдячую цим своїй дружині Кармен.
Своїм дітям.
Я все життя працював, як віл.
Я багато чого пропустив, доки не був із ними,
і тепер, коли мені виповнюється 55, і клята старість усе ближче,
усе, чого я хочу, це бути з ними, і, сподіваюся, з онуком,
знайти клуб для гри в петанк і готуватися до пенсії.
Дякую вам, друзі.
Насолоджуйтеся вечіркою!
- Браво, тату! - Дякую.
- Агов. Уже йдеш? У жодному разі. - У мене завтра заняття.
- Але ще рано. - Але я живу далеко.
- Куди ти? - Він нас залишає. Не йди.
Залишайся. Вечірка тільки почалася.
- У мене завтра заняття. Маю відпочити. - Слухай.
Заваримо чаю, якщо ти трохи напідпитку, і залишишся довше.
Усе гаразд, справді.
Дякую. Чудова вечірка. Дуже дякую, серйозно.
Нога випхалася зі стіни?
Я бачив її, чорт забирай!
У нього був кляп у роті, присягаюся.
- Що збираєшся робити? - Я? Нічого.
Що я в біса зроблю? Це не моя справа.
А якщо вони гангстери?
Там був комісар Національної поліції.
Звісно, або вони так сказали.
- Хтозна. - Я не знаю, Мануелю.
Там було повно дивних людей.
Як це — дивних?
Африканці, араби, поляки, кубинці… Дивні люди.
Курва, а якщо вони прийдуть по тебе?
Ніхто не знає, що я бачив.
Що ти їй скажеш? Вона не дурна. Якщо вона щось помітить…
Не думаю, що побачу її знову.
Вона з Марбельї, магістратура ось-ось закінчиться.
Ти казав, вона тобі дуже сподобалася, що у вас зв'язок і все таке…
Вона не повернеться, Мануелю.
Сара багата, ми з нею зовсім не схожі.
Вона лише хотіла висловити вдячність, і все.
Сонечко, я трохи пошкодила плече.
Це нормально, Хуано. Коли ти робила цей рух раніше…
- Нам потрібні приватні уроки. - У будь-який час.
Любиш кускус?
Алжирська кухня.
Поруч є місце, де його готують неймовірно смачно.
Я б із задоволенням, але в мене заняття о 16.00.
Ще дві години.
Так, але я маю підготуватися. Розтягнутися, напитися води…
Зрозуміло.
Ти мене відшиєш?
Правду кажучи, я була здивована, що ти так раптово поїхав, ніби…
Ніби щось трапилося.
Яким бізнесом займається твоя сім'я, Саро? Насправді.
- Про що ти? - Вечірка з Хуліо Іґлесіасом
у шалено шикарному маєтку,
гості — африканці, араби, поляки, кубинці…
Імпорт-експорт техніки, я тобі вже казала.
А хлопець у підвалі? Він був холодильником?
Боже мій.
- Ось у чому річ. - А ти б що зробила?
Спитала, Оскаре. Я б спитала.
Спитала про що? Яким чином?
«Слухай, у тебе часом немає хлопця в підвалі, всього у синцях?»
Вибач, але в тебе бурхлива уява.
Ніфіга я не вигадав. Я це бачив.
Хлопця з кляпом у роті, побитого, у підвалі бісового будинку…
- Це ж твій дім! - Оскаре, ти помиляєшся.
Ти бачив сучого сина,
який намагався ошукати мене й мою сім'ю,
як і той хлопець на вулиці перед цим.
Вони працюють разом.
Знаєш, чому він схопив мене і був таким ворожим?
Хотів знати, де ми тримаємо напарника.
- Ось що сталося. - Але ви його викрали.
Що ти в біса кажеш? Будь ласка…
Батько лише хотів його налякати. І вже відпустив.
Звісно, бо ти так кажеш.
Хочеш поїхати до мене додому?
Я відвезу тебе.
- Подивишся сам. - Саро, будь ласка.
Якщо ти думаєш, що ми — сім'я
гангстерів, які викрадають людей,
то чому не звернувся до поліції?
Я не з тих, хто звертається до поліції.
Я спілкуюся віч-на-віч.
Саме тому ти втік?
Оскаре, чому ти тут, зараз, зі мною?
- Чому допоміг на вулиці? - Бо тебе бив хлопець.
Ти впевнений?
Чи ти побачив багату дівчину й подумав, що я можу стати твоїм золотим квитком?
- Золотим квитком куди? - Не знаю, Оскаре.
Гроші дуже приваблюють.
Ти хочеш стати незалежним,
відкрити власну студію аеробіки, стати кимось.
Досягти успіху.
Ти не знаєш, про що говориш. Йди до біса.
А знаєш що?
Я люблю тебе таким, яким ти є. Що ти амбітний і сміливий.
Якби ти сьогодні не пішов, я б подумала: «Він — волоцюга.
У нього немає яєць сказати, що не так».
Але ти тут, зі мною.
Бо ти такий самий, як і я.
- Що це в біса означає? - Що я не проти бути
- твоїм квитком. - Квитком куди?
Після твого заняття дещо не дає мені спокою.
А якщо відкрити спортзал у Марбельї?
У Марбельї?
Там повно людей з грошима, які вмирають від бажання спалити калорії.
Намагаєшся мене купити?
Ні, Оскаре.
Ти геніально змушуєш дівчат пітніти. В економіці це називається можливістю.
Тож обирай. Можеш залишитися в третьому дивізіоні
або перейти у вищу лігу.
Дядько вже винайняв приміщення.
Не хвилюйся.
Поспішати нікуди.
Подумай над цим.
Якщо вирішиш відмовитися, я обіцяю більше тебе не турбувати.
Ти й гадки не маєш, у що вляпаєшся.
Я хочу спробувати.
Якого хріна пробувати?
Ці люди — акули, і вони з'їдять тебе перш, ніж ти це зрозумієш.
Не хвилюйся за це місце.
Якщо з Марбельєю вийде, нам буде добре.
Це твоя студія, Оскаре. Я тобі лише допомагаю.
Я просто намагаюся бути реалістом.
Реалістом?
Мануелю, твоїх заощаджень вистачить лише для старту.
Потім доведеться просити позику.
Три дні тому ти казав інше.
Це можливість, Мануель. Можливість, яка випадає раз у житті.
Ти дозволив засліпити себе машиною, водієм, будинком…
Вона готова дати 200 000.
- А я маю більше мільйона. - Я про 200 000 доларів.
Це 32 мільйони песет.
Якщо хочеш перевірити інші кімнати,
я не проти. Проведу екскурсію.
Чорт забирай.
Або, якщо бажаєш, можу запросити на келих вина у вітальню.
У мого тата чудовий винний льох.
Моя родина.
Дивись, це мій брат Уґо.
Це Таня, а це я.
Я родом з дуже поганого місця, Саро.
- Я знаю. - Ні, не знаєш.
Я виріс у дитбудинку.
Половина людей, з якими я виріс,
або мертві, або майже. Довбані наркотики.
Нащо ти мені це розповідаєш?
Щоб ти зрозуміла:
я не хочу мати нічого спільного з бійками
чи побоями, чи чимось таким, Саро.
Я просто хочу прожити життя.
- Ти мене розумієш? - Цілком.
Добре.
Тоді все має бути законно.
Законно і прозоро.
Моя сім'я займається лише законним і прозорим.
Тому в нас є цей будинок. І він білий і з вікнами.
Бо ми відкриті.
Іноді навіть занадто.
Щось іще хочеш прояснити?
Я зіткнуся з іншими загрозами?
Маю пістолет «Ґлок»
- у тумбочці. - Трясця.
- Про всяк випадок. - Звісно, так.
Хочеш побачити?
Він справжній?
Звичайно.
Можна потримати?
Хочеш косячок?
Звісно.
Уперше тримаєш у руках зброю?
Так.
- Знаєш, як користуватися? - Звісно.
Тато брав мене на стрільбище.
Це тебе лякає?
Ні, це не страх.
Це повага.
В ідеалі, люди мають поважати тебе і без нього.
Так завжди каже мій тато.
Ти певна, що твоя сім'я в Марбельї?
Фаради не кусаються, Оскаре.
Залишайся скільки забажаєш.
Та й нам є про що поговорити.
Наприклад?
Чи потрібне місце біля моря, яке агентство обрати…
Агентство?
Це буде перша в Марбельї студія аеробіки.
Вона має бути офігезною.
Твоє життя скоро зміниться.
Її батьки майже не приїжджають у Мадрид.
Я залишуся в неї, поки готуємося до Марбельї.
Думаєш, це як у казці? Як у «Попелюшці»?
Можеш залишатися в мене, скільки захочеш.
Якщо їдеш у Марбелью, маємо закрити зал у Мадриді.
Чорт, Мануелю. У Марбельї може не скластися.
- Але ж ти хочеш цього, так? - Ну, я хочу спробувати.
Як і ти, коли приїхав до Мадрида.
Я нікого не кидав.
Чорт, Мануелю, я тебе не кидаю.
Але можна запитати дружину, що було, коли ти пішов.
Ти згадуєш мою дружину?
- Ти залишив її там, так? - Так. З половиною моїх грошей,
і вона не дозволила нічого взяти.
Ти мав повне право піти, Мануелю.
- Дай і мені скористаюся правом. - Яким?
Правом на помилку.
Що ж, давай. Помиляйся.
Я назавжди запам'ятаю його слова, бо це було передчуття.
Але я не міг дослухатися. Цього я не очікував.
Я ще був хлопцем, який любив петарди й настільний футбол,
нічого не знав про політику
і думав, що світ такий, яким він здається.
Бо деякі уроки можна вивчити лише одним способом…
На власній шкурі.
Де Камаль?
- Кажи, суко! - Дай мені спокій!
Відпусти, будь ласка.
Де він?
Ти робиш помилку. Я не знаю, про кого ти говориш.
Де він?
Відпусти мене, курва!
Де Камаль? Відповідай!
Скажи мені, де він!
Я не знаю, про кого ти говориш, іще раз кажу.
Я не знаю його!
Кажи.
Суко!
Де мій друг?
Я ж сказала, що не знаю його. Ти мене чуєш?
Що ти з ним зробила?
Кажи, суко.
- Кажи мені. - Я не знаю, про кого ти.
Кажи. Де Камаль? Де він?
Забирайся геть!
Ані руш!
Що ти зробив з іншим?
Він упав зі сходів.
Він живий?
- Не знаю. - Піди перевір.
Переконайся.
- Він дихає? - Не знаю.
- Він мертвий. - Трясця!
Викличемо поліцію?
Ні.
Що тут у біса коїться, Саро?
Вони шукали того хлопця.
Ти сказала, що відпустила його.
Мушу подзвонити тату.
Він усе владнає.
Саро!
Хто ви в біса такі?
Переклад субтитрів: Дмитро Авраменко
Творчий керівник Яна Філоненко