Vreau să înțelegi ceva.
Nu sunt un mafiot.
Doar am o afacere complexă, care uneori necesită luarea unor decizii
fără să stau pe gânduri.
Are legătură cu drogurile?
Urăsc drogurile.
- Prostituție? Jocuri de noroc? - Nici una, nici alta.
Scheme piramidale? Corupție politică?
Arme.
Puști, grenade, rachete, explozivi, muniție.
- Ești traficant de arme? - Nu.
Nu, nu sunt traficant.
Nici contrabandist sau criminal.
Compania mea este perfect legală.
Am toate certificatele și autorizațiile.
Sunt doar un intermediar.
Un intermediar, pentru cine?
Pentru guverne,
companii, dar întotdeauna legal.
Și morții de noaptea trecută?
E tot ceva legal?
Acum patru luni,
un client m-a angajat să cumpăr napalm.
Știi ce este asta?
Un exploziv.
Da, un exploziv.
Superb, ca gelatina.
Dar este foarte greu de găsit,
așa că am vorbit cu un broker din Maroc
pentru că știu că l-au folosit în Sahara.
Dar s-a dovedit a fi un escroc.
Tipul din subsol.
A vrut să-mi vândă napalm fals.
Contrafăcut.
Și asta e foarte grav.
Cel mai valoros atu al unui intermediar
este reputația lui.
Dacă vând un produs prost, nimeni nu mă va mai suna vreodată.
Și asta ne-ar distruge.
Un dezastru nenorocit!
Așa că l-ai închis jos ca să-l sperii?
Ce s-a întâmplat cu el?
Și ce se întâmplă acum?
Nu știu.
Ce vrei să faci?
Eu?
Ai omorât un om.
- Nu! - Ba da!
Nu.
- Ba da. - Ba nu.
- Ba da! - Ba nu!
A căzut pe scări.
Nu mă aburi, Oskar!
- Uite, încercam doar să... - Sigur.
Cu toții încercăm.
Soția mea, copiii mei, eu,
Ponțiu Pilat, Fecioara Maria...
Nu e nimic rău în a încerca.
Îți spun toate astea
pentru că fiica mea are încredere în tine.
Foarte mare încredere!
Nu vreau să am probleme.
Nimeni nu vrea probleme niciodată.
Dar asta-i realitatea,
și când vin necazurile, trebuie să știi cum să le rezolvi.
Sau măcar să le limitezi.
Și dacă nu, să le elimini.
De aceea nu vreau secrete sau neînțelegeri.
Dacă îți deschidem ușa familiei mele, e ca să faci cu adevărat parte din ea.
Ca să ne sprijinim reciproc.
Cu virtuțile și defectele noastre.
Dar decizia finală este a ta.
Ce decizie?
Vrei să mai deschizi sala de sport din Marbella?
Dacă spun nu, mă vei închide într-un subsol?
Dacă spui nu, fiica mea te duce acasă,
își ia rămas-bun și n-o mai vezi niciodată.
Îți garantez.
Și dacă spun da?
Atunci îți voi spune:
„Bun-venit în familia Farad!”
Asta a fost ultima mea șansă de a-mi schimba viitorul.
Aș fi putut spune nu,
m-aș fi întors la rutina mea zilnică
și aș fi uitat totul despre Farazi, ca și când n-ar fi existat.
Dar nu am făcut-o.
Am ales necunoscutul,
neașteptatul, fascinația,
viața care semăna cel mai puțin cu a mea.
Am ales o familie.
Am ales Marbella.
Costa del Sol era o altă lume.
Era un paradis.
Soare, plaje, frumusețe...
Dacă voiai să fii cineva, acela era locul potrivit.
FAMILIA FARAD
Pentru un puști ca mine,
era ca și când aș fi aterizat pe altă planetă.
Leo a fost clar din prima zi.
M-a numit administratorul viitoarei noastre săli din Puerto Banús.
Nici măcar n-a trebuit să plătesc taxele.
Dă jos pancarta!
DE ÎNCHIRIAT
Vila lor din Madrid m-a impresionat
doar pentru că încă nu o văzusem pe cea din Marbella.
Avem o mulțime de lucrări de artă emergentă acasă, știi?
Ca acestea trei.
Orizonturile.
Este o reinterpretare foarte clasică a operei lui Monet.
Ce îți transmite?
E ca o...
- Ca un fel de neliniște... - Da.
Neliniște, exact.
Piscina interioară.
Un moft.
Marbella are un microclimat minunat.
Acesta va fi dormitorul tău și al Sarei.
Și al Sarei?
Vei locui cu noi. Nu ți-a spus?
- Doar dacă vrei. - Da.
Dar, nu știu, credeam că voi sta într-o cameră de oaspeți sau ceva de genul.
Dar tu nu ești oaspete.
Nu trebuie să vă căsătoriți ca să dormiți împreună.
Mi-au dat până și un cadou de bun-venit.
Din acel moment, eu și Sara am devenit oficial un cuplu.
Arhitectul vine vineri ca să renoveze sala de sport.
I-am spus deja ce ne dorim și tipul de podea.
Totul se întâmplă cam repede, nu?
Ce vrei să spui?
Păi, săptămâna trecută locuiam în Madrid, într-un apartament mic din Aluche
și, dintr-o dată, asta...
Trebuie să asimilez informația.
Și dacă nu vreau s-o faci?
Nu vreau să-ți pară rău.
S-ar putea să-ți pară ție rău.
De ce?
Pentru că sigur ești obișnuită cu tipi mai sofisticați și educați.
Și asta te sperie?
- Pardoseli din cauciuc. - Poftim?
Pentru sala de sport. Să insiști, nu vrem pardoseală din vinil.
Putem să le spunem împreună, nu?
Vineri mă duc în Africa.
- Africa? - Angola.
Clientul cu napalm e acolo. Trebuie să rezolv situația.
Cum să o rezolvi?
Îi voi oferi mine antipersonal în loc de napalm,
cu preț redus.
Este același lucru?
Dacă nu avem șampanie,
ne descurcăm cu vin.
Deci napalmul este șampania?
Trebuie să ai soluții pentru tot.
Pentru că ceea ce contează, Oskar,
e să ai imaginație.
Dacă și tu ai, ne va fi foarte bine.
Aș pune jacuzzi-ul aici.
Ai nevoie de două.
Unu pentru fiecare vestiar.
Da, mai bine două, așa e.
Le vor aduce de la Lyon, ca pe al meu.
Bine.
Și aici mă gândeam să punem o baie de aburi.
Foarte frumos.
Și, mai târziu, nu aș exclude
adăugarea unei saune.
Unele persoane slăbesc doar la saună.
Așa e.
Vei fi capabil să gestionezi totul?
Desigur.
Această sală de sport va fi minunată.
Nu ești aici doar pentru sală, Oskar.
Fiica mea e cea care contează pentru mine.
Dacă ea spune că ies bani de-aici, o cred.
Dar prioritatea mea este ca Sara să fie fericită, relaxată.
Și pentru asta, trebuie s-o cucerești.
- Sunt aici. - Grozav!
Începeți cu burek-ul. Este delicios și fierbinte.
Plăcintă din foi umplute cu carne, specialitatea mamei mele.
- Și tu ești algeriană? - Nici vorbă, sunt catalană,
dar m-am născut și am crescut la Paris.
Totul arată grozav.
Gustă, o să vezi.
Viața în Marbella este al naibii de grozavă!
Va fi nasol când te vei întoarce la Madrid.
- Madrid? - Hei...
Dacă sala nu va merge.
- Normal că va merge! - Nu ne strica cheful.
Clinica lui Fran nu a mers
deși toți arabii de-aici au cai.
Cine este Fran?
Fostul iubit al Sarei, un veterinar.
A mai avut și alt iubit care a vrut să deschidă o discotecă.
Un altul a spus că se va îmbogăți din imobiliare.
Nu! Acela a fost groaznic.
- Groaznic! - Mamă!
- Insuportabil! - Nu asculta!
- Surorii mele îi plac antreprenorii. - Ești un tâmpit!
N-ar fi așa rău să te întorci la Madrid, eu sunt foarte fericită acolo.
De aceea n-ai reușit la școala de business?
Se referă la muzica ei.
PolyGram vrea să semneze cu ea.
Piesele pentru albumul meu sunt aproape gata.
Înregistrezi un album?
Da.
Da, Tanya va fi următoarea Sheena Easton.
Du-te naibii!
Ce nenorocit!
Cine e?
Nabil Mawad.
El i-a trimis pe cei care au încercat să ne înșele cu napalmul.
- Așa e. - Dar nu avem nicio dovadă.
De ce îți face cu mâna?
Pentru că e un cinic.
Tatăl meu e cel mai mare rival al lui Mawad.
Lucrăm cu țări din Europa de Est și grupuri de stânga.
Mawad lucrează cu CIA
și cu gherilele anti-comuniste din Africa și Asia.
Deci sunteți rivali.
Da. Iar după cât de mare e casa lui,
aș zice că ia comision mai mare.
Capitalismul mereu plătește mai bine.
Avem o regulă nescrisă,
să nu facem niciodată afaceri cu cealaltă parte.
Mawad nu vinde Kalașnikovuri sau RPG7
și noi nu vindem Stinger și nici M-16.
Dar napalmul e o invenție americană.
- Ați intrat pe teritoriul lui. - Întotdeauna există excepții.
Rahat! Jambonul.
Trebuie să iau 300 de grame de jambon iberic.
Henry, prietenul tatălui meu cu care merg,
mereu îmi cere să duc jambon.
Vreau să merg cu tine în Angola.
Tu? De ce?
Ca să nu mergi singură.
O astfel de călătorie poate fi neplăcută.
Tu de unde știi?
Te întâlnești cu un client ca să-i spui că nu i-ai făcut rost de napalm.
Sună complicat.
Și tu îmi vei oferi sprijin moral?
Poate o voi face.
Concentrează-te pe sală.
Nu ținti prea sus, poate vei rămâne fără nimic.
Nu țintesc prea sus.
Nu-ți face griji!
Dacă sunt probleme, jambon.
Chiar ai evoluat!
Acum ești un puști andaluz bogat?
Poftim!
Cele 150.000 de pesete pe care mi le-ai dat pentru sala de sport.
Nu vreau banii tăi.
Sunt ai tăi.
Ai condus 500 de kilometri pentru asta?
De fapt, nu.
Ai luat-o razna!
Timp de 20 de ani ai făcut explozibili în mină.
- Nu te-ai dus acolo să deschizi o sală? - Ba da.
Ce legătură are napalmul cu aerobicul?
Ajut familia.
Ți-au cerut asta?
Ei nu știu nimic.
Dar știu că au o problemă
și mai știu că tu ești expert în TNT, dinamită, Goma-2...
Sunt sigur că poți face napalm.
Nu pot să cred!
Ar fi bine pentru amândoi, Manuel.
Pentru ce? Ca să mergem la închisoare?
Nimeni nu merge la închisoare.
Oamenii ăștia operează legal, au autorizații.
Asta au spus ei?
Ar trebui să îi cunoști.
- Sunt diferiți. - Serios?
Da, nu este ceea ce crezi.
Sunt oameni cultivați.
Înțeleg lucruri precum arta abstractă.
- Ce legătură are asta? - E semn de sensibilitate.
Și oamenii sensibili gândesc.
Așa că amestecăm un strop de napalm cu Guernica lui Picasso
și devenim Ghandi.
Uite ce e, Manuel!
Dacă vrei să-ți petreci restul vieții în această gaură,
inventând pirotehnice silențioase,
mi se pare perfect.
Dar când ți se vor termina economiile
și va trebui să te întorci acasă să-i vezi fața soției tale...
- Nu te lua de mine! - ... să nu te plângi
sau să mă suni, pentru că trenul va fi plecat din stație.
Mult noroc, Manuel!
Napalmul are o bază foarte simplă.
Naftalină și acid fosforic.
Problema e scara.
Scara?
Pot să fac de-un bidon și să-l explodez acolo.
Dar dacă familia ta vrea să ardă o junglă...
Un bidon e de-ajuns.
În regulă.
De acum înainte mă vei plăti în dolari.
Perfect.
AEROPORTUL MALAGA
Ți-ai amintit să cumperi jambon?
Am adus pastramă pentru orice eventualitate.
Ce faci?
Te surprind.
Nu asta ți-ai dorit?
Oskar, nu poți pleca de la sală.
Deschidem într-o lună.
Sigur că pot. Renovarea e gata.
Acum trebuie doar să găsesc clienți. Nu se întâmplă nimic trei zile.
Ești sărit de pe fix!
Chiar ai crezut că voi rata asta?
În plus, am cumpărat un aparat foto german de ultimă generație.
Și, fii atentă,
un dicționar portughez.
Clienții mei nu sunt angolezi, sunt din armata cubaneză.
Atunci de ce mergem la Luanda?
Tot ce știam despre Cuba se rezuma la melodiile lui Machín,
dansatorii mulatri
și pozele cu Fidel Castro fumând trabucuri.
Dar Sara mi-a spus că, după revoluția din 1959,
Castro a devenit un idol
pentru gherilele din țările lumii a treia.
Nu numai că le-a trimis sprijin și trabucuri,
dar și arme și soldați.
Timp de 25 de ani,
Cuba a avut consilieri și trupe în Algeria,
Vietnam, Yemenul de Sud,
Congo, Bolivia, Venezuela, Nicaragua,
Mozambic, Guineea-Conakry...
Au luptat până și împotriva Israelului la Înălțimile Golan,
alături de sirieni.
I-a ajutat pe etiopieni cu 10.000 de soldați
și cu o brigadă de tancuri în războiul din Ogaden.
Și a desfășurat în Angola o armată de 30.000 de soldați
ca să oprească invazia sud-africană.
De atunci au rămas acolo,
luptând împotriva gherilei anti-comuniste ale lui Savimbi.
Cum poate o insulă atât de mică să trimită trupe peste tot ca un imperiu?
Rușii plătesc pentru asta?
- Poftiți! - Mulțumesc.
Rușii oferă armele, Angola plătește restul.
Și plătește foarte bine.
Este o țară bogată, cu diamante, petrol...
Cubanezii iau deciziile tactice.
Și ce are Cuba de câștigat?
Influență politică, sprijin de la ONU...
Și unde se situează familia ta în asta?
Cubanezilor nu le place să depindă de un singur furnizor.
Mai ales pentru achiziții unice.
Ca napalmul.
Mă simt ca într-un film.
Stai să ajungi acolo!
Henry!
Nepoata mea!
Ce mare ai crescut!
De-abia am așteptat să te văd!
- Mersi că ai venit. - Cum să nu?
Credeai că te voi lăsa să te duci singură?
Sigur că nu. Mi-ai adus jambon?
Jambon iberic de ghindă.
Delicios!
- Oskar ți-a adus pastramă. - La naiba!
- Mă bucur să te cunosc! Mulțumesc. - Asemenea!
- Oskar, nu? - Da.
Iubitul meu.
Rahat! Băiatul cu sticla!
Mulțumesc mult. Hai să mergem!
Acolo e mașina mea.
Oskar, nu? Ia valiza și urcă în spate!
Cât de tare!
Aici, urcă!
Mulțumesc.
Totul este în regulă.
Îi vom compensa cu minele antipersonal.
Sunt mai discrete și funcționează mai bine în junglă.
E în regulă, Oskar e la curent.
Face parte din familie.
Minele nu vor fi suficiente pentru Patricio, știi cum e el.
Mă vei ajuta să-l conving.
Sunt alături de tine.
Cred că napalmul e un rahat.
Cei din Havana nici măcar nu știu.
- Dacă Fidel află, se va enerva. - De ce?
E o armă imperialistă, are o reputație proastă după războiul din Vietnam.
Noi, cubanezii, preferăm fosforul alb. Ucide la fel, dar e mai puțin zgomotos.
Și care e problema?
Napalmul e mai eficient în junglă.
Mai bine îi spunem lui Patricio că planul a eșuat.
- Nu. - Dacă încerci să compensezi cu mine,
se va enerva mai tare. Crede-mă, îl cunosc pe Patricio.
Suntem aici deja, trebuie măcar să încerc.
Lui Patricio îi place jambonul?
Când cineva îmi spune că vrea să construiască socialismul,
mereu spun:
„Ai încercat șampania adevărată
„în loc de șampania rusească?
„Ai comparat jambonul iberic de lux cu parizerul bulgăresc?” Fii serios!
Pari un pic subversiv, Henry.
Hai să nu ne păcălim.
Dacă vrei să câștigi Războiul Rece, hrănește-ți bine poporul!
De-asta nu te lasă să mergi în Spania. Ai putea dezerta.
Nu, dragă, doar că am petrecut mulți ani
trăindu-mi viața pe baza unui vis
și m-am săturat.
Sunt sigur că tatăl tău mă înțelege perfect.
Ce oraș uimitor, nu?
Da.
Din punctul ăsta de vedere, portughezii sunt ca spaniolii.
Construiesc ca și cum ar rămâne pentru totdeauna.
Dacă treci în Congo-ul Francez,
ticăloșii nici măcar nu folosesc cărămizi.
Vin aici din 1975.
Am văzut cum se distruge an după an. E de rahat.
De ce nu îl faceți voi?
Napalmul.
Câte beri a băut iubitul tău?
Nu, la naiba! Vorbesc serios. E o formulă.
De unde ai scos asta?
Din curiozitate.
Patricio a încercat acum câteva luni și nu a ieșit bine.
Ce amestec au folosit?
- Tovarășe Henry! - Da?
- Telefon! - Mă întorc imediat.
Ești chimist, mai nou?
Nu.
Dar unchiul meu, Manuel, a petrecut 20 de ani
lucrând cu explozivi în minele de la Riotinto, în Huelva.
Așa.
Dar aici e altceva, Oskar.
Nu pierdem nimic dacă încercăm, nu?
Ba da.
Am putea să ne stricăm relațiile cu cubanezii.
Ar putea funcționa.
- Nu. - Nu?
Dacă Patricio nu vrea minele tale, ai încurcat-o oricum.
Asta nu e treaba ta.
Ai venit ca să te plimbi și să faci poze, nu?
Atunci plimbă-te
și fă poze!
Patricio se întoarce de la Lubango.
Ne întâlnim mâine la prima oră, așa că aveți după-amiaza liberă.
De ce nu-i arăți candonga?
Ce este candonga?
Ce nebunie!
Știi ce spune tatăl meu?
Că în candonga poți găsi orice, de la un Rolex la o rachetă antiaeriană.
Africa pură.
Bună dimineața!
Sunt o mulțime de copii.
Dar nu există bătrâni.
Unii spun că sunt marxiști, alții spun că sunt pro-americani...
Scuze!
Dar, de fapt, e un război tribal
alimentat de ideologii pe care nu le știu sau nu le înțeleg.
E absurd.
Așa e Războiul Rece.
Nu!
Nu, mulțumesc!
Nu ți-ai adus niciodată iubiții aici?
Nu cred că erau interesați.
Știi ce mi-a zis tatăl tău zilele trecute?
Că adevărata mea misiune în Marbella nu e deschiderea unei săli de sport,
ci să te ajut pe tine.
- Vreți un colier? - Nu, mulțumesc!
Tații spun mereu astfel de lucruri.
Atunci trebuie să mă lași să te ajut.
Te voi lăsa.
Dar, mai întâi, trebuie să înveți.
Învăț mai repede decât crezi.
Poate că nu trebuie să te grăbești.
Candonga e un nume bun pentru sala de sport.
Sună ritmic.
Sălbatic.
„Clubul Candonga”.
Îmi place.
Bună ziua!
- Cum ești, Henry? - Grozav.
- Bună, Sara! - Bună! Tata îți transmite salutări.
Bine, hai să mergem înăuntru.
Avem o cameră rezervată pentru...
Îi pare rău că nu a putut veni.
„Îi pare rău”, nu?
Multe cadouri, dar știe că nu asta a fost înțelegerea.
E a treia oară.
Nu îmi permit să pierd vremea!
Să-i spui asta.
Mine antipersonal? Le folosesc dintotdeauna!
- Tatăl tău a spus că va face rost. - A încercat.
- A încercat pe dracu'! - Suntem de partea ta.
Atunci de ce ai așteptat să vii aici ca să-mi spui?
Tata nu te-a mai dezamăgit.
- De ce nu a venit el să-mi spună? - Ea se ocupă de asta, Patricio!
Nu e nevoie.
Dacă nu se pricepe, poate rămâne acasă!
E complicat. Nu este alb-negru.
Complicat?
Și aici nu e complicat?
Știi câți oameni am pierdut în Huambo săptămâna asta?
Câți au fost schilodiți?
Putem să-ți dăm 200 de mine.
Nu, fir-ar al naibii!
Pe toți sfinții!
UNITA știe minele mai bine decât noi!
Mă scuzați!
Sara,
tocmai am vorbit cu chimistul.
Mi-a spus că îl putem avea gata în cinci, șase săptămâni.
Tu cine naiba ești?
Lucrez cu ea.
Este partenerul ei.
- Soțul tău? - Da.
Oskar.
Nu am vrut să spunem nimic
pentru că trebuia să confirmăm că-l putem produce.
Ce să produceți?
Napalmul.
Va trebui să ajustăm scara,
dar putem aduce o mostră ca s-o testăm aici,
cu voi.
Cinci-șase săptămâni mi se pare rezonabil.
Nu-i așa, Patricio?
Ai idee ce ai făcut?
Nu, nu are.
N-are nici cea mai vagă idee!
Sara!
Sara! Stai, Sara!
Ce dracu' crezi că e aici?
Un curs de aerobic?
O demonstrație de testosteron?
Un mod de a-ți arăta boașele?
- Sara, va funcționa! - Nu, nu știi asta!
Nu știi nimic!
Incredibil!
Scuză-mă!
Există cumva un loc liber?
Da, desigur. În spate.
Perfect.
Bună!
Mulțumesc.
Mario!
Lasă geanta lui Oskar în mașină, se duce la Madrid.
Poftim?
Le-ai zis cubanezilor cinci-șase săptămâni, nu?
Atunci apucă-te de treabă!
Și fă-o în trei!
Sara, e două noaptea.
Uite! Bea cât e cald!
Îți va face bine după o călătorie așa lungă.
Mulțumesc.
Oskar...
Dacă nu aș fi fost convins că unchiul meu îl poate face,
- ... nu aș fi spus nimic. - Știu.
Trebuie să te odihnești. Te duci mâine să-l vezi, bine?
Știi că sunt deja dezamăgit.
Îmi pare rău că am procedat așa.
- Am crezut că e mai rău să nu fac nimic. - Bine. Uite!
Există o cameră de oaspeți în dreapta.
Dormi acolo în seara asta.
Mâine vom vedea lucrurile mai clar.
Vreau doar să spun un lucru.
Ai încredere în mine!
Ai trei săptămâni.
Noapte bună!
Mulțumesc.
Un bilet de la Henry cu substanțele folosite de chimistul din Luanda.
Și asta?
Pentru a înregistra testele cu napalm.
Vino cu mine!
Mai bine înregistrezi, să nu-mi pierd timpul.
Măcar urează-mi noroc!
Oamenii ăștia au folosit detergent!
Detergent?
Da, detergent obișnuit de rufe în loc de acid fosforic.
Asta invalidează gelatina finală.
- E atât de simplu? - Nu.
Nu atât de simplu.
Acidul generează multă instabilitate.
Așa că încerc cu săpun de aluminiu.
Ești sigur că va funcționa?
Avem doar trei săptămâni.
- Stai! - Uite!
Drace!
Asta e o zecime din ce va fi după ce reușesc să îl stabilizez.
În trei săptămâni, îl dau gata.
Nu există oameni bătrâni sau oameni grași.
Totul este haotic.
Ca și cum viața ar dura doar o zi.
La naiba!
Africa este uimitoare. Uimitoare!
Între timp, Sara și familia ei se îmbogățesc.
Ei bine, asta este lumea în care trăim, Manuel.
Ai încredere în acești oameni?
Ei știu ce vor.
Nu asta am întrebat.
Cred că Sara are nevoie de mine.
- Pentru ce? - Nu știu.
Dar ea m-a căutat.
A fost ideea ei să merg la Marbella.
La naiba, dorm cu ea în casa părinților ei.
Nu știu. E ca și cum...
Ca și cum ce?
Ca și cum m-au ales.
Au trecut aproape două săptămâni.
Și?
Am vorbit cu Henry.
Există o modalitate de a opri totul și de a ne salva imaginea.
Cum?
Să spunem la Havana ce se întâmplă în Angola.
Dacă Oskar reușește?
Nu o va face.
Nu ar fi trebuit să-l iei cu tine.
Nu, nu l-am luat cu mine în Luanda.
A apărut la aeroport
pentru că i-ai spus să mă ajute. Ce ai fi vrut să fac?
Așa că se urcă în avionul tău, îl lași să intre la întâlnire...
Încerci să mă acuzi de ceva?
Tată, ascultă-mă!
Tu l-ai îmboldit să mă ajute.
Asta ți-ai dorit. De aceea a venit la Marbella.
Să deschidă o sală de sport.
Și ca să vezi dacă merită. Ai bănuit ceva.
Dă-i timp!
O să-i scoți din sărite pe frații tăi.
La naiba cu ei!
Tu, mama și cu mine suntem singurii care ne spetim pentru familie.
Atunci de ce mai implicăm pe cineva?
Tată...
Nu spune nimic încă.
Te rog!
Dă-i drumul!
- Mai avem o săptămână, nu? - Da.
O SĂPTĂMÂNĂ MAI TÂRZIU
DEȘERTUL NAMIB ANGOLA
Domnule colonel!
Am auzit că ești chimist acum, Farad.
Nu, Doamne ferește!
Bună ziua, Patricio!
Ginerele meu este vinovatul.
Și atunci?
Îl avem sau nu?
Aceste formule sunt complicate.
Uneori, trebuie să adaptezi amestecul.
Scutește-mă, Farad, vulpoi bătrân!
Leo se referă la scară.
Nu au testat doze mari. Dacă e vreo problemă, se poate ajusta.
Nu-i așa, Oskar?
Formula funcționează.
Dacă nu merge bine, îmi asum responsabilitatea.
Aici, Leo, uite!
Am plasat încărcătura în mod proporțional sub acele mașini.
Aceeași cantitate sub fiecare.
Așa că, de partea noastră, totul e pregătit.
Vreți să trageți cu asta?
Dacă tot va arde, să ardă cu stil!
Există momente în viață
când mizezi totul pe o singură carte.
Și eșecul e la o clipă distanță.
O secundă pe care nu vrei s-o vezi.
Domnule colonel, gata!
Dă-i drumul!
Dar dacă totul merge bine,
e o revelație.
Epifanie pură.
În acea zi, s-a născut un nou Oskar.
Unul pe care nici măcar eu nu-l cunoșteam.
Fascinat de distrugere și foc.
Și da, a fost glorios.
Mi-a pavat drumul spre succes.
Și, acum o știu, spre pierzanie.
- Am trecut testul? - Ce test?
Nu știu, asta am simțit de când te-am cunoscut.
Nu există niciun test, Oskar.
Ai multe de învățat.
Vreau doar să știu unde mă situez.
La locul tău.
Am crezut că locul meu e la o sală de sport din Marbella.
- Depinde. - De ce?
De cât de mult îți dorești să cucerești lumea.
Subtitrarea: Adriana Ciorceri
Redactor Cristian Brinza