En sak ska du ha klart för dig.
Jag är ingen skurk.
Jag har ett mångfacetterat företag som ibland kräver att man tar beslut
urskillningslöst.
Innebär det droger?
Jag hatar droger.
-Prostitution? Spel? -Ingetdera.
Pyramidspel? Politisk korruption?
Vapen.
Gevär, granater, missiler, sprängämnen, ammunition.
-Är du vapenhandlare? -Nej.
Nej, jag är ingen återförsäljare.
Varken smugglare eller brottsling.
Mitt företag är helt lagligt.
Jag har alla certifikat och tillstånd.
Jag är bara en mellanhand.
Mellan vilka?
Mellan regeringar,
företag, men alltid lagligt.
Och de döda killarna då?
Är de lagliga?
För fyra månader sen,
anlitade en kund mig för att köpa napalm.
Vet du vad det är?
Ett sprängämne.
Ja, ett sprängämne.
Underbart, som gelatin.
Men det är väldigt svårt att hitta,
så jag fann en mäklare i Marocko
för jag vet att de använde det i Sahara.
Han visade sig vara en bedragare.
Killen i källaren.
Han försökte sälja falsk napalm till mig.
Förvanskad.
Det är allvarligt.
En mellanhands mest värdefulla tillgång
är hans rykte.
Säljer jag en dålig produkt kommer ingen att ringa mig igen.
Vi skulle gå i sank.
En jävla katastrof.
Så du låste in honom i källaren för att skrämma honom?
Vad hände med honom?
Och vad händer nu?
Jag vet inte.
Vad vill du göra?
Jag?
Du dödade en man.
-Nej. -Jo.
Nej.
-Jo. -Nej.
Han ramlade.
Snacka inte skit, Oskar.
-Jag försökte bara... -Visst.
Vi försöker allihop.
Min fru, mina barn, jag,
Pontius Pilatus, Jungfru Maria...
Att försöka duger.
Jag berättar det här för dig
för att min dotter litar på dig.
Så jävla mycket.
Jag vill inte ha problem.
Ingen vill nånsin ha några problem.
Men verkligheten är vad den är,
när problem dyker upp, måste man veta hur man löser dem.
Åtminstone kontrollera dem.
Går det inte, eliminera dem.
Därför vill jag inte ha några hemligheter eller missförstånd.
Om vi öppnar familjens dörrar är det för att du ska bli del av den.
För att stötta varandra.
Med våra dygder och våra brister.
Men det beslutet är ditt.
Vilket beslut?
Vill du fortfarande öppna gymmet i Marbella?
Låser du in mig om jag säger nej?
Säger du nej kör min dotter hem dig,
tar farväl och träffar dig inte mer.
Garanterat.
Och om jag säger ja?
Då säger jag:
"Välkommen till familjen."
Det var min sista chans att förändra min framtid.
Jag kunde ha sagt nej,
återgått till min vardag,
och glömt familjen Farad, som om de aldrig funnits.
Det gjorde jag inte.
Jag valde det okända,
det osannolika, fascinationen,
det liv som minst liknade mitt eget.
Jag valde en familj.
Jag valde Marbella.
Solkusten var en annan värld.
Det var paradiset.
Solsken, stränder, skönhet...
Ville man vara nån, var det platsen att vara det.
För en kille som jag,
var det som att landa på en främmande planet.
Leo gjorde det klart från första dagen.
Han utnämnde mig till chef för vårt framtida gym i Puerto Banús.
Jag behövde inte ens betala skatten.
Ta ner skylten!
UTHYRES
Om deras jättevilla i Madrid hade imponerat på mig,
var det för att jag inte sett den de hade i Marbella.
Vi har massor av moderna konstverk hemma.
Som de här tre.
Horisonterna.
Det är en klassisk omtolkning av Monets arbete.
Vad säger de dig?
En slags...
-En slags oro... -Ja.
Precis, oro.
Inomhuspoolen.
Ett infall.
Marbella har ett underbart mikroklimat.
Det här är ditt och Saras sovrum.
Mitt och Saras?
Du ska bo hos oss. Sa hon inte det?
-Bara om du vill, förstås. -Ja.
Men jag trodde jag skulle bo i ett gästrum, eller nåt.
Men du är ingen gäst.
Ni behöver inte gifta er för att sova ihop.
Jag fick till och med en present.
Efter det var jag och Sara officiellt ett par.
Arkitekten kommer och renoverar gymmet på fredag.
Jag har redan förklarat hur det ska vara.
Går det inte lite för fort?
Vad menar du?
Förra veckan bodde jag i en liten lägenhet i Aluche i Madrid,
och nu plötsligt...
Jag måste bearbeta det.
Och om jag inte vill det?
Du får inte ångra dig.
Det kanske är du som ångrar dig.
Varför?
Du måste vara van vid mer sofistikerade, välutbildade killar.
Skrämmer det dig?
-Gummigolv. -Vad?
För gymmet. Insistera på att vi inte vill ha vinylmattor.
Vi kan väl berätta det tillsammans?
Jag åker till Afrika på fredag.
-Afrika? -Angola.
Jag måste åka och gottgöra napalm-kunden.
Gottgöra, hur?
Jag ska erbjuda honom truppminor istället
till rabatt.
Är det samma sak?
Om vi inte har champagne,
får cava duga.
Så napalm är champagne?
Man måste ha en lösning för allt.
För det viktiga, Oskar,
är att ha fantasi.
Har du det, kommer vi att få det bra.
Jacuzzin ska vara här.
Du behöver två jacuzzier.
För damer och för herrar.
Ja, två är bättre.
De köper in dem från Lyon.
Okej.
Och jag funderade på att ha ett ångbad här.
Mycket trevligt.
Och sen skulle jag inte utesluta
att bygga en bastu.
Vissa går ner i vikt i en bastu.
Okej.
Fixar du allt det här?
Självklart.
Det här gymmet blir fantastiskt.
Du är inte bara här för gymmet, Oskar.
Min dotter är den som betyder nåt.
Tror hon på det här, tror jag henne.
Min prioritet är att Sara ska ha det bra och vara lycklig.
För att göra det måste du vinna över henne.
-Jag är här. -Bra.
Börja med burek. De är goda och varma.
Köttfyllda piroger, de är mammas specialitet.
-Är du också algerier? -Nej, jag är katalonier,
men född och uppvuxen i Paris.
Allt ser fantastiskt ut.
Prova, så får du se.
Livet här i Marbella är fantastiskt.
Det blir jävligt att åka till Madrid.
-Madrid? -Hördu...
Om gymmet inte funkar, menar jag.
-Klart det kommer att funka. -Det gör det.
Frans klinik funkade inte,
och alla araber har hästar här.
Vem är Fran?
Saras förra kille, en veterinär.
Hon hade en kille som ville öppna disco också.
En annan skulle bli rik på fastigheter.
Nej! Han var vidrig.
-Vidrig. -Mamma.
-Outhärdlig. -Lyssna inte.
-Min syster gillar entreprenörer. -Du är en skitstövel.
Att åka till Madrid vore inte illa, jag gillar det där.
Så därför blev studierna ett fiasko?
Hon menar sin musik.
PolyGram vill signera henne.
Låtarna till mitt album är nästan klara.
Spelar du in ett album?
Självklart.
Ja, Tanya ska bli den nya Sheena Easton.
Dra åt helvete.
Den där jäveln.
Vem är han?
Nabil Mawad.
Han skickade napalmskojarna.
-Det stämmer. -Men vi har inga bevis.
Varför vinkar han åt dig?
Han är en hycklare.
Pappa är Mawads största konkurrent.
Vi handlar med länder i Östeuropa och vänstergrupper.
Mawad handlar med CIA
och antikommunistiska gerillor.
Så ni är rivaler.
Ja. Och med tanke på storleken på hans hus
antar jag att han tar högre provision.
Kapitalism betalar alltid bäst.
Vi har en oskriven regel...
Gör aldrig affärer med den andra sidan.
Mawad säljer inte AK-47:or eller RPG-7:or,
och vi säljer inte Stinger eller M16.
Napalm är en amerikansk uppfinning.
-Ni inkräktar på hans territorium. -Det finns alltid undantag.
Jävlar. Skinkan.
Jag måste ta med iberisk skinka.
Henry, pappas vän som jag åker med,
ber mig alltid ta med skinka.
Jag vill åka till Angola med dig.
Du? Varför då?
Så du inte är ensam.
En sån här resa måste vara trist.
Hur vet du det?
Du ska träffa en kund och säga att du inte fått hans napalm.
Låter knepigt.
Och du ger mig moraliskt stöd?
Det kanske jag gör.
Fokusera på gymmet.
Sikta inte för högt, annars träffar du inget.
Jag siktar inte högt.
Oroa dig inte för mig.
Om det är några problem, skinka.
Du har stigit i graderna!
Är du en rik andalusisk unge nu?
Här.
De 150 000 pesetas du gav mig för gymmet.
Jag vill inte ha dina pengar.
De är dina.
Körde du 50 mil för det?
Nej, faktiskt inte.
Du är helt jävla galen.
Du har tillverkat sprängämnen i gruvorna i 20 år.
-Skulle du inte öppna ett gym? -Jo, precis.
Vad har napalm med aerobics att göra?
För att hjälpa familjen.
Bad de dig?
De vet inte.
Jag vet att de har ett problem,
och att du är en expert som gör TNT, dynamit, Goma-2...
Du kan säkert göra napalm.
Du är otrolig.
Det skulle vara bra för oss båda, Manuel.
Bra för vad? Att åka i finkan?
Ingen ska åka i finkan.
Det är ett legitimt företag, de har tillstånd.
Är det vad de sa?
Du borde träffa dem.
-De är annorlunda. -Verkligen?
Ja, det är inte vad du tror.
De är kultiverade.
De förstår sig på abstrakt konst.
-Vem fan bryr sig? -Det är ett tecken på känslighet.
Och känsliga människor tänker.
Så vi blandar en skvätt napalm med Picassos Guernica,
och vi förvandlas till Gandhi.
Lyssna, Manuel.
Vill du tillbringa resten av livet här
och uppfinna tysta fyrverkerier,
tycker jag det är toppen.
Men när dina besparingar tar slut
och du måste hem och träffa din fru...
-Tjata inte så jävligt! -...så gnäll inte
eller ring mig inte, för det tåget har gått.
Lycka till, Manuel.
Napalm har en mycket enkel bas.
Naftalen och fosforsyra.
Problemet är skalan.
Skalan?
Jag kan göra en burk och spränga den där borta.
Men om familjen vill bränna en djungel...
En burk räcker.
Okej.
Från och med nu betalar du i dollar.
Perfekt.
MALAGAS FLYGPLATS
Kom du ihåg att köpa skinka?
Jag tog med jerky också.
Vad gör du?
Överraskar dig.
Ville du inte det?
Du kan inte lämna gymmet.
Vi öppnar om en månad.
Klart jag kan. Ombyggnaden är klar.
Jag ska bara hitta kunder, så tre dagar kan jag vara borta.
Du är galen.
Skulle jag gå miste om det här?
Dessutom har jag köpt en avancerad tysk kamera.
Och kolla in det här,
en portugisisk ordbok.
Mina kunder är inte angolaner, utan den kubanska armén.
Varför åker vi till Luanda?
Det enda jag visste om Kuba var Machin-låtar,
mulattdansare,
och bilder på Fidel Castro som röker cigarrer.
Men Sara berättade att efter 1959 års revolution,
hade Castro blivit en idol
för gerillor i tredje världen.
Han skickade inte bara stöd och cigarrer,
utan också militärhjälp.
Under loppet av 25 år,
hade Kuba rådgivare och trupper i Algeriet,
Vietnam, Sydjemen,
Kongo, Bolivia, Venezuela, Nicaragua,
Moçambique, Guinea-Conakry...
De slogs till och med mot Israel på Golanhöjderna
tillsammans med syrierna.
Han stöttade etiopierna med 10 000 man
och en stridsvagnsbrigad i Ogadenkriget.
Och han placerade ut en armé på 30 000 man i Angola
för att stoppa den sydafrikanska invasionen.
Sen dess har de stannat kvar,
för att slåss mot Savimbis antikommunistiska gerilla.
Hur kan en så liten ö skicka trupper överallt som ett imperium?
Betalar ryssarna?
-Varsågod. -Tack.
Ryssarna tillhandahåller vapnen, Angola betalar.
Och de betalar bra.
Det är ett rikt land, med diamanter, olja...
Kubanerna fattar de taktiska besluten.
Och vad får Kuba ut av det?
Politiskt inflytande, stöd i FN...
Var kommer din familj in?
Kubanerna gillar inte att vara beroende av bara en leverantör.
Speciellt för engångsköp.
Som napalm.
Det känns som i en film.
Vänta tills du kommer dit.
Henry!
Min brorsdotter!
Du har blivit så stor!
Jag längtade efter att se dig.
-Tack för hjälpen. -Självklart.
Skulle jag låta dig åka ensam?
Självklart inte. Har du skinka?
Ekollonmatad iberisk skinka.
Utsökt!
-Oskar tog med jerky. -Attans.
-Trevligt att träffas. Tack. -Detsamma.
-Oskar, visst? -Ja.
Min pojkvän.
Jäklar! Flaskkillen!
Tack så mycket. Nu går vi.
Där är min bil.
Oskar, eller hur? Ta resväskan och sätt dig i baksätet.
Här, hoppa in.
Tack.
Allt väl.
Vi kompenserar dem med truppminor.
De är mer diskreta och funkar bättre i djungeln.
Det är okej, Oskar är anförtrodd.
Han är som en i familjen nu.
Truppminor räcker inte för Patricio, du vet hur han är.
Du hjälper mig.
Jag tycker som du.
Napalm är skit.
De vet inte ens i Havanna.
-Fidel blir förbannad. -Varför?
Det är ett imperialistiskt vapen, med taskigt rykte från Vietnam.
Vi kubaner föredrar vit fosfor. Lika dödligt, men låter mindre.
Vad är problemet?
Napalm är mer effektivt i djungeln.
Vi måste berätta att det gick om intet.
-Nej. -Försöker du kompensera med minor,
blir han än mer förbannad. Jag känner honom.
Vi är redan här, jag måste åtminstone försöka.
Gillar Patricio skinka?
När nån säger att de vill bygga socialism
frågar jag alltid:
"Har du testat champagne
istället för rysk shampanskoye?"
"Har du jämfört iberisk skinka med bulgarisk mortadella?" Kom igen!
Du låter omstörtande, Henry.
Om vi ska vara ärliga.
Vill man vinna kalla kriget måste man ha bra mat.
Därför får du inte åka till Spanien. Du kan hoppa av.
Nej, raring. Jag har bara i åratal
levt mitt liv baserat på en dröm,
och man tröttnar på det.
Din pappa fattar nog vad jag menar.
Vilken fantastisk stad, inte sant?
Ja.
Portugiserna är som spanjorerna.
De bygger för att stanna för evigt.
I Franska Kongo
använde de jävlarna inte ens tegelsten.
Jag har rest hit sen 1975.
Jag har sett dem förstöra sig själva år efter år. Det är synd.
Varför tillverkar ni inte?
Napalmen.
Hur många öl har din pojkvän druckit?
Nej, för fan. Jag är seriös. Det är en formel.
Var kommer detta ifrån?
Nyfikenhet.
Patricio har försökt men det gick inte.
Hur blandade de?
-Kamrat Henry. -Ja?
-Telefon! -Strax tillbaka.
Så du är kemist nu?
Nej.
Men min farbror Manuel tillbringade 20 år
med att arbeta med sprängämnen i gruvorna vid Riotinto.
Okej.
Men det här är annorlunda.
Men det skadar väl inte att försöka?
Det kan det göra.
Det kan förstöra relationen till Kuba.
Det kan fungera.
-Nej. -Nej?
Om Patricio inte vill ha dina minor, går det åt helvete ändå.
Det rör inte dig.
Du ska promenera och ta bilder.
Så promenera runt
och ta bilder.
Patricio kommer tillbaka från Lubango.
Vi ses imorgon bitti, så ni har eftermiddagen ledig.
Varför visar du honom inte candongan?
Vad är candongan?
Det här är galet.
Vet du vad pappa säger?
I candongan kan man hitta allt från en Rolex till en luftvärnsmissil.
Afrika på sin spets.
God morgon.
Det är många barn.
Men inga gamla människor.
Vissa är marxister, andra är pro-amerikanska...
Ursäkta.
Men det är ett stamkrig
som matas av ideologier de inte känner till eller förstår.
Det är absurt.
Det är det kalla kriget.
Nej.
Nej, tack.
Har du aldrig tagit hit dina pojkvänner?
De var nog inte intresserade.
Vet du vad din pappa sa häromdagen?
Mitt verkliga uppdrag i Marbella är inte gymmet,
utan att hjälpa dig.
Nej, tack.
Pappor säger alltid sånt.
Då måste du låta mig göra det.
Det ska jag.
Men du måste lära dig först.
Jag lär mig snabbare än du tror.
Du kanske inte behöver skynda.
Candonga är ett bra namn för gymmet.
Det låter rytmiskt.
Vilt.
"Candonga Club."
Jag gillar det.
Hallå där.
-Allt väl, Henry? -Bra.
-Hej, Sara. -Hej, Patricio. Pappa hälsar.
Okej, då går vi in.
Vi har ett rum reserverat för...
Han skulle ha velat vara här.
"Skulle ha velat?"
Många gåvor, men han vet att det inte var dealen.
Det är tredje gången.
Jag har inte tid att tjafsa.
Hälsa honom det.
Truppminor? Det har de använt i evigheter.
-Din far skulle skaffa det. -Han försökte.
-Så fan heller! -Vi är på din sida.
Varför väntade ni med att komma och berätta, då?
Pappa har aldrig svikit.
-Varför kom inte han? -Hon sköter det här, Patricio.
Behövs inte.
Går det inte bra kan hon stanna hemma.
Det är komplicerat. Det är inte svartvitt.
Komplicerat?
Att komma hit är lätt?
Vet du hur många män som dog i Huambo i veckan?
Hur många som skadades?
Vi kan gå upp till 200 minor.
Nej, för fan!
För helvete!
Unita vet mer om truppminor än vad vi gör!
Ursäkta mig.
Sara,
jag pratade precis med kemisten.
Han sa att vi kan ha det klart om fem till sex veckor.
Vem fan är du?
Jag jobbar med henne.
Hennes partner.
-Din man? -Ja.
Oskar.
Vi ville inte säga nåt
innan vi vet att vi kan producera.
Producera vad?
Napalmen.
Vi måste justera skalan,
men vi kan ta med ett prov och testa här,
med er.
Fem till sex veckor låter rimligt för mig.
Okej, Patricio?
Har du nån aning om vad du just gjorde?
Nej, det har han inte.
Han har ingen jävla aning.
Sara.
Sara! Vänta, Sara!
Vad fan tror du att det här är?
En aerobicsklass?
En manlighetsuppvisning?
Ett sätt att visa att du har stake?
-Sara, det kommer att fungera. -Nej, det vet du inte.
Du vet inte ett skit.
Helt jävla otroligt.
Ursäkta mig.
Finns det en annan ledig plats?
Ja, självklart. Där bak.
Utmärkt.
Hej.
Tack.
Mario.
Lämna Oskars väska i bilen, han ska till Madrid.
Va?
Du sa väl fem till sex veckor till kubanerna?
Så sätt igång.
Och gör det på tre.
Sara, klockan är 02.00.
Här. Drick upp medan det är varmt.
Det gör dig gott efter en så lång resa.
Tack.
Oskar...
Var jag inte övertygad om att min farbror kan göra det,
-hade jag inte sagt nåt. -Jag vet.
Du behöver vila. Åk och träffa honom imorgon, okej?
Du vet att jag redan är besviken.
Förlåt att jag gjorde så.
-Jag tyckte det var bättre än inget. -Okej. Lyssna.
Det finns ett gästrum på höger sida.
Sov här i natt.
Imorgon ser det annorlunda ut.
Jag vill bara säga en sak.
Lita på mig.
Du har tre veckor på dig.
Godnatt.
Tack.
En lapp från Henry med föreningarna kemisterna använde i Luanda.
Och detta?
För att spela in napalmproven.
Följ med mig.
Det är bättre med film, så jag inte slösar med tid.
Önska mig lycka till, ändå.
Använde de tvättmedel?
Tvättmedel?
Ja, vanligt tvättmedel istället för fosforsyra.
Det motverkar gelébildningen.
-Är det så enkelt? -Nej.
Det är inte så enkelt.
Syran genererar instabilitet.
Så jag provar med aluminiumtvål.
Är du säker på att det funkar?
Vi har bara tre veckor.
-Vänta. -Titta.
Helvete!
Det här är en tiondel av vad det blir när jag stabiliserat den.
Jag fixar det på tre veckor.
Ingen är gammal eller tjock där.
Allt är kaotiskt.
Som om livet bara varade en dag.
Jävlar.
Afrika är fantastiskt. Fantastiskt.
Och Saras familj blir rika på kuppen.
Det är den värld vi lever i, Manuel.
Litar du på dem?
De vet vad de vill.
Jag frågade inte om det.
Sara behöver mig.
-Varför då? -Jag vet inte.
Men hon letade efter mig.
Marbella-grejen var hennes idé.
Fan, jag ligger med henne hemma hos hennes föräldrar.
Jag vet inte. Det är som...
Som vad?
Som om de valde mig.
Det har gått nästan två veckor.
Och?
Jag pratade med Henry.
Vi kan få slut på det här utan att se dumma ut.
Hur?
Läcka till Havanna vad de gör i Angola.
Om Oskar fixar det, då?
Det gör han inte.
Du borde inte ha tagit med honom.
Jag tog inte med honom till Luanda.
Han dök upp på flygplatsen
för du bad honom hjälpa mig. Vad skulle jag göra?
Så han tar flyget och du tar med honom på mötet...
Anklagar du mig för nåt?
Pappa, lyssna på mig.
Det var du som fick honom att försöka hjälpa mig.
Du ville det. Därför kom han till Marbella.
Han skulle öppna ett gym.
Du trodde han har vad som krävs.
Ge honom tid.
Dina syskon kommer bli förbannade.
Skit i dem.
Mamma, du och jag är de enda som gör nåt för familjen.
Varför utöka gruppen, då?
Pappa...
Läck inte nåt ännu.
Snälla.
Sätt igång.
-Har vi en vecka kvar? -Ja.
EN VECKA SENARE
NAMIBÖKNEN ANGOLA
Överste.
Har du blivit kemist, Farad?
Nej, Gud förbjude.
Hej, Patricio.
Det var svärsonens påhitt.
Nåväl?
Har vi det eller inte?
Formlerna är knepiga.
Ibland måste man justera blandningen.
Lägg av, Farad, din sluga gamla räv.
Vad Leo menar är skalan.
De har inte testat höga doser. Vid problem kan det justeras.
Inte sant, Oskar?
Formeln fungerar.
Om nåt går fel, tar jag fullt ansvar.
Här, Leo, titta.
Vi satte ut laddningarna proportionellt under de där bilarna.
Samma storlek under varje.
Så från vår sida är allt klart.
Ska ni skjuta med den där?
Ska det brinna, kan det lika gärna brinna ordentligt.
Det finns stunder i livet
när man lagt alla ägg i samma korg.
Och misslyckandet bara är ett ögonblick bort.
En stund man inte vill uppleva.
Redo, överste!
Avfyra!
Men om det går vägen,
är det som en uppenbarelse.
En ren och skär vision.
Den dagen föddes en ny Oskar.
En som inte ens jag kände.
Fascinerad av förstörelse och eld.
Och ja, det var fantastiskt.
Det banade min väg till framgång.
Och, som jag nu vet, även till undergången.
-Klarade jag provet? -Vilket prov?
Inte vet jag, det jag känt sen vi träffades?
Det finns inget prov, Oskar.
Du har mycket att lära.
Jag vill bara veta var jag står.
Där du hör hemma.
Jag trodde att det var på ett gym i Marbella.
-Det beror på. -På vad?
Hur gärna du vill ta dig an världen.
Undertexter: Sofia McConnochie
Kreativ ledare: Sanna Greneby