Один, два, три!
ФАРАДИ
Ми з Сарою одружилися 11-го травня 1986-го року.
Це було звичайне весілля, яке проводив мер Марбельї,
з гостями з усіх куточків світу.
навіть із ЦРУ.
Був навіть Мавад. Так, Мавад, цей сучий син.
Було понад 500 людей,
тож за кейтеринг, напої та розваги
Фаради заплатили близько 800 000 доларів.
Це було весілля року.
І Лео оплатив його завдяки угоді, яку уклав на полюванні.
Угоді Іран-контрас.
На той час він відправляв калашникови до Нікарагуа вже кілька місяців.
Навантажений зброєю корабель відпливав із Польщі,
і після зупинки в порту Альхесіраса
перетинав Атлантику, і плив далі
до Гондурасу.
А вже в Центральній Америці
літаки ЦРУ скидали калашникови над північною Нікарагуа,
над територією Контрас.
Через п'ять днів
ЦРУ переказало гроші в банк у Швейцарії,
а звідти компаніям Фарадів.
І раптом
клуб «Кандонга»
з двадцятьма з гаком клієнтами
став найприбутковішою студією аеробіки в Європі.
Лише про людське око
я заробляв 50 000 доларів комісійних на місяць.
А Лео заробляв мільйон.
Музику!
Дозвольте?
Будь ласка.
Хай живуть Фаради!
Браво!
ЦРУ зробило нам найкращий весільний подарунок
у вигляді грошей і процвітання.
І наше весілля було не лише актом кохання,
а й великою інвестицією.
Якого біса Мавад робить на цьому весіллі?
Я розумію, коли ти запрошуєш відомих людей для встановлення контактів,
але Мавада?
Це усе перебудова, Халіде, перебудова.
У дупу цю перебудову.
Хіба ти не бачив, як Рейган обіймав Горбачова?
Знаєш що, Лео? Я думаю, що ти старієш.
Так, можливо, це так.
Ось.
Не варто було.
Чорт, вона ж твоя донька.
Дякую, друже.
Монзер казав, ти засипатимеш острівець.
Еге ж.
Але лише гвинтівками та набоями.
А що? Тобі щось потрібно?
Двісті калашникових.
Дідько. Що ти збираєшся робити?
Відвоювати Єрусалим?
Усьому свій час, друже мій.
Ти ж не робитимеш безладу?
Розслабся, це буде проста операція.
Ти мене лякаєш, Халіде.
У тебе вдома Мавад, а ти боїшся мене?
Облиш.
Мені знадобиться три-чотири місяці, щоб зібрати замовлення.
Дай знати, коли прийде.
Обіцяю, жодних проблем не буде.
Дуже добре, скажи мені…
Це був справжній лев?
Абсолютно. Уявляєш, як мені було страшно?
А це законно?
У моїй родині все законно.
- За законність. - За законність.
Привіт!
Привіт. Привіт усім. Привіт.
Я буду говорити, ну ж бо.
Що ж…
Шановні гості…
Я хотів би присвятити кілька слів моїй сестрі,
бо я її обожнюю,
а коли когось обожнюєш, найменше, що можна зробити,
це сказати йому правду.
Маємо відсвяткувати, що вона дожила
до весілля, враховуючи тих хлопців, з якими переспала.
Адже якби нічні клуби Марбельї могли говорити…
Я був переконаний, що вона помре від СНІДу.
Дякувати Богу, вона жінка, а не гей.
Я нею захоплююся, ясно?
Ні.
Я дуже нею захоплююся, бо ця дівчина…
Вона до біса дивовижна.
Стверджує, що вона є ліберальною лівою феміністкою,
але втрачає розум від «Моет і Шандон».
У неї все життя були багаті хлопці,
а тепер виходить за сироту.
Сироту, трясця йому.
Я теж тебе люблю, тату!
Справді!
Гаразд.
А в тебе є яйця.
ПРАГА
- За весілля. - За весілля.
Я хотів би бути там,
але ви знаєте цю геополітику.
Може, все зміниться, і ти приїдеш в Іспанію.
З Горбачовим усе наче краще.
Я тут через Фіделя Кастро, а не через Горбачова.
Мій тато оптиміст.
Радянський Союз — банкрут, Саро.
Це знають навіть мої колеги з КДБ.
Насправді, саме вони наполягають на змінах.
Або вони щось зроблять,
або все піде під три чорти.
Але Фідель Кастро живе у власному світі.
Навіть якщо соцблок розвалиться
і комунізму в Європі кінець,
він продовжить утримувати свій окоп на Кубі.
- Ніхто не каже йому правди? - Так.
А коли ми кажемо, нас таврують як «перебудовників».
Мене можуть будь-коли звільнити
й повернути на Кубу.
Якщо тобі щось знадобиться,
що завгодно, можеш на нас розраховувати.
Смакота.
Готові завтра їхати в Карлові Вари?
- Там гарно? - Так.
Я їжджу час від часу, приймаю грязьові ванни.
Ми замовили сірчані ванни.
Сподіваюся, я перестану почуватися пригніченою.
Ти пригнічена?
Так, вона така з самого весілля, через Уґо.
Лео мені про це розповів.
Ти досі злишся через це?
Він придурок.
Родину не вибирають, люба.
Що ж робити? Терпіти, поки не вибухну?
В Уґо ніхто не вірить,
тож він почувається приниженим.
Відправити лікуватися?
Або дати зіпсувати все самому.
Він думає, що впорається з цим, і бажає це довести.
Ми знаємо, що не впорається.
Але суперечити йому і сперечатися з ним — ще гірше.
То нехай зіпсує все назавжди.
І забере нас усіх із собою?
Це «контрольовані втрати»,
і це найкращий варіант.
Бо це єдиний варіант.
Справді, тату? Після того, що він мені заподіяв?
Скасуй це.
Так, так, я знаю, ти не можеш скасувати.
Як скажеш.
Так, тату, я відпочила й насолоджуюся життям.
Знаю, що медовий місяць.
Річка, Карлів міст, Староміська площа…
Генрі? Чудово.
Ніби ми його діти. Знаєш, переживає екзистенційну кризу,
Горбачов, Фідель…
Тату, мушу йти. Поговоримо завтра, добре?
Так.
Бувай.
Він їде з Уґо на острівець.
Добре.
Визнай це, Саро.
Твій батько не хоче відривати його від бізнесу.
Він його син, навіть якщо й ідіот.
Каже, що він йому потрібен.
Уґо має ліцензію на човен.
А що це за острівець?
Там ми зберігаємо зброю для власних справ.
Про запас?
Так.
Скажи батькові, щоб я їхав з Уґо.
Ти про що?
У Лео є й важливіші справи.
Якщо треба наглядати за братом,
я це зроблю.
Уґо може звести тебе з розуму.
Люба моя,
я виріс у дитячому будинку.
Кажеш мені про психів?
Якщо зможемо тримати Уґо під контролем, батько буде вдячний.
Що ж…
Дуже вдячний.
На це потрібен час.
Так ми найкраще позиціюємо себе.
Через хворобу батькові доведеться почати делегувати повноваження.
Він опирається, бо не хоче, щоб родина розпалася.
А якщо ми впораємося з Уґо…
То покажемо йому, що ми відповідальні.
А що таке відповідальність?
Це лідерство.
Дуже добре, коханий.
Хто це сказав, Черчилль?
Привіт! Радий тебе бачити!
Це «радий тебе бачити» чеською.
Я теж радий тебе бачити.
Маємо пів години. Роззувайся й піднімайся.
Ліберійський корабель відпливає з Польщі з 10 000 гвинтівок
і повним резервуаром «горілки».
Залишає її в порту Альхесіраса і прямує далі до Гондурасу.
Гаразд. Горілка, так? Гаразд.
Тож ми маємо забрати ящики в порту?
Ні, їх привезуть у фургоні, ти завантажиш на яхту
і відвезеш на острів.
Горілка. Гаразд.
З кожним рейсом до Гондурасу
горілка прибуватиме в Альхесірас,
а ви вдвох переправлятимете її на острівець.
Уґо знає координати
і керує кораблем, а ти відповідаєш за зв'язок.
- Гаразд. - Умієш користуватися радіо?
Гадки не маю.
Зараз покажу.
Не хвилюйся, запитаю в когось з команди.
Яка команда? Немає команди. Тільки ти й Уґо.
Лише родина знає розташування острівця.
Гаразд.
А ящики з горілкою?
Вони будуть у відсіку під палубою.
Під палубою…
Ти впевнений, що впораєшся?
Так, звичайно.
Усе буде добре.
Вони тут.
Уґо!
Фургон уже тут.
То займися ним.
- Перепрошую? - Слухай,
я тут капітан, а не докер.
Батько казав…
Супроти влади капітана моряк безсилий, Оскаре.
Але якщо не згоден, можеш набрати мою сестру.
Агов!
Слухай, а чи не краще було б
завантажити всі ящики на борт,
а потім спустити їх у трюм?
Такими темпами ми пробудемо тут усю ніч.
Я лише раджу, як пришвидшити.
А може, краще ти пішов би нафіг?
Гівнюк.
Мені справді подобалася мистецька колекція твоєї дружини.
Так?
Ти знав, що я починала стажисткою в Національному фонді мистецтва?
То він і справді фінансувався ЦРУ.
Мистецтво — це теж конкуренція.
Ми вклали гроші й отримали живопис дії —
Поллока, Кунінга…
Комунізм зробив те саме й отримав соціалістичний реалізм.
Ну, я віддаю перевагу Поллоку.
Я знаю.
Ти як один з тих лівих, які п'ють «Дом Периньйон»
тому що в них правий шлунок.
Облиш, Джино.
Ти б мене сюди не кликала
лише на розмову про шампанське й мистецтво?
Ми збільшуємо партію для Нікарагуа з 10 до 15 тисяч гвинтівок.
Упораєшся із цим?
І з 30 000, якщо знадобиться.
Якщо не залишиш мене в скруті.
Я чув, що іранці винні Маваду вісім мільйонів за запчастини до літаків.
Нічого про це не знаю.
Не знаєш? Облиш, Джино.
Іран — країна в стані війни.
Іноді в них проблеми з ліквідністю,
та не хвилюйся, тебе не торкнеться.
Хіба мені платять не іранськими грошима?
Ти чудово справляєшся, Лео. І Нікарагуа — наш пріоритет.
Ми прикриємо тебе, хай там що.
Важливо, щоб вантажі продовжували надходити.
Розраховуй на це.
Знаєш, коли Монзер запропонував тебе, у мене були сумніви.
Справді? А чому?
Тому що ці речі вимагають багато потужностей, інфраструктури.
А ти все організував більше як сімейний бізнес.
Ну, родина може посваритися,
але ж завжди можна знайти спосіб порозумітися.
Точно не хочеш пива?
Ну ж бо, чуваче.
Ось і острівець.
Якщо не заперечуєш, дам тобі пораду.
Не повторюй помилку моєї сестри.
Вона мене недооцінює.
Твоя сестра тебе не недооцінює.
Думаєш, ти її добре знаєш?
Вона робить те, що краще для сім'ї.
- За її словами. - Принаймні вона хоч щось робить.
Ти, окрім образ на нашому весіллі й чесання яєць,
поки я тягав батькові ящики…
Я ж тобі казав, капітан яхти…
Який там в дупу капітан, Уґо.
Як допливемо, тягатимемо разом.
Ти мені не наказуєш.
Тоді повернемося в Марбелью.
А яхта твоя, пам'ятаєш?
Ти пояснюватимеш усе береговій охороні.
Не можна повертатися.
Тоді подзвони батькові й попроси його знайти рішення.
Вирішувати тобі.
Стій!
Гаразд, поїхали.
Трясця!
Та йду вже, чорт забирай!
Годі, курва, скиглити.
Я не можу!
Раз, два, три.
Давай по наступний.
Обережно.
Гаразд.
Так. Зачиняй.
І це лише перша наша поїздка.
З Уґо простіше не стає.
Ти казав, триматимеш його під контролем.
Я працюю над цим, Лео.
«Я працюю, я працюю».
Піде три-чотири місяці,
щоб переправити все на острівець.
- Лео. - Так ми…
Ви просите мого чоловіка, новака, вгамувати Уґо за одну ніч.
Ви не зробили цього за… Скільки років?
- 25. - Я не казала гамувати.
Я просила допомогти Уґо.
І я можу допомогти.
Я розумію, що він робить. І чому.
Але потрібна підтримка.
Яка саме підтримка?
Третій чоловік.
У жодному разі.
Уґо має зрозуміти, що це складно.
Удвох вони не впораються.
Я більше нікого не пущу на цю яхту.
Це той, кому можна довіряти.
Моя довіра обмежується родиною.
Але він — родина.
Моя родина.
АЕРОПОРТ МАЛАГА
- Привіт. - Як справи?
Як ти?
Довбане узбережжя Коста-дель-Соль.
Ти ж ненавидиш Марбелью.
Квартира орендована на один рік, зрозумів?
Тобі не доведеться турбуватися про оплату за воду, світло чи газ…
Узагалі ні про що.
Як бачиш,
тут базове меблювання, тож ти можеш створити
особистий стиль і почуватися як удома.
Ну? Що скажеш?
Тут чудово.
Уґо — лише розпещений хлопчисько,
але ми зможемо з ним упоратися.
Треба встановити субординацію і змусити його адаптуватися.
Це не просто якийсь бізнес.
Так, це точно.
Тож ми з тобою робитимемо найважче.
Слухай, якщо не спричинятиме ніяких проблем,
нехай залишається на човні.
Ти зароблятимеш мільйон песет на місяць,
незалежно від того, чи буде вантаж.
Як на зарплаті?
Ось аванс за перші два місяці.
Я не маю рахунку в цьому банку.
Тепер маєш.
Не можу в усе це повірити.
Розумію, я пройшов через те ж саме.
Точно.
Якщо в якийсь момент стане незручно…
Незручно?
Так, з усім цим.
У тебе таке було?
Не зовсім.
Поки що я почуваюся офігезно.
Я навіть пробачу, що не запросив мене на своє весілля.
Годі, Мануелю.
- Це ж усе Фаради. - Усе гаразд, друже.
Оскаре, ти такий.
Згадуєш про людей, коли вони тобі потрібні.
Але не хвилюйся.
Я розберуся з Уґо.
Не можу повірити, що ти такий боягуз.
Ні, я просто ні хріна про це не знаю.
- Це не так важко, давай. - Покажи.
А якщо вийде з-під контролю?
Чому це вийде з-під контролю?
Вона не вийде з-під контролю, повір.
Боже, подивіться на пана Захитайко.
Боже, Оскаре. З тобою все гаразд?
Зробити тобі чаю?
Ну ж бо, я не брешу. Давай.
Я ніколи не брешу! Давай.
Ні.
- Не хитруй. - Ні-ні.
Давай. Дивись, король.
Зараз повернуся.
- Усе гаразд? - Чудово.
Незабаром дійдемо до острівця.
- Чудово. - Агов.
Де ти знайшов цього хлопця?
Що?
Чорт. Мануеля.
Він мій дядько.
Ну, ви, хлопці, зовсім не схожі.
Я серйозно, зовсім не схожі.
Еге ж.
Що ти в біса робиш?
Що ти маєш на увазі?
Ти мав би тут підтримувати мій авторитет.
І що, по-твоєму, я роблю?
Не маю, бляха, уявлення.
Мануелю.
Що ж мені робити?
Волати на нього й казати, який ти класний?
Бути на моєму боці.
Він хлопчик, наляканий і дуже невпевнений у собі.
Народився в багатій родині й хоче довести…
Не треба його психоаналізувати.
Він думає, всі хочуть завдати йому болю, чорт забирай!
Хіба ти не розумієш?
- Я даю те, що йому потрібно. - Що це?
Так. Співчуття.
- Причетність. - Земля попереду!
- Земля! - Земля попереду!
- Земля! - Земля!
Земля попереду, капітане!
У дупу.
Мій дядько мав рацію.
Я привіз його в Марбелью, щоб розв'язати проблему.
І саме цим він і займався.
Хто капітан? Я!
Капітане, сюди!
Можеш сміятися, але це був найсмачніший рис у світі.
- Я скажу, де це. - Ні, відвези мене туди, щоб довести.
Стомився? Вік уже не той, еге ж?
- Я не старий! - Старий!
Я надеру тобі дупу. Це ти назвав мене старим?
Я можу розчавити тебе. Дай закурити.
Ця поїздка довела мені дві речі.
Що Уґо насправді був маленьким хлопчиком, який благав про увагу,
і що в торгівлі зброєю
немає нічого кращого за силу емпатії.
Мої співвітчизники-американці,
маю поговорити з вами про щораз більшу небезпеку в Центральній Америці,
яка загрожує безпеці Сполучених Штатів.
Ті місяці були дуже, дуже божевільними.
Я жив як у фільмі про Джеймса Бонда.
У ньому був секс, ідеологія…
НАРОД НІКАРАГУА БОРЕТЬСЯ!
…таємні операції.
Було відчуття, що ми творимо історію,
що ми можемо її змінити й розбагатіти на цьому.
Я — завдяки комісійним.
Лео — наповнюючи острівець зброєю.
Навіть аятола Хомейні.
Власне кажучи, цей бізнес не мав меж.
Тому що ми продавали не лише зброю та бомби,
а щось набагато потужніше…
Майбутнє.
«ДОН КАРЛОС»
Наразі мені потрібно лише 80 гвинтівок
і багато боєприпасів.
Зможеш доставити за три тижні?
Більше не відвойовуєш Єрусалим?
Поки що зупинюся на готелі, повному сіоністів.
- Халіде… - Не хвилюйся.
Це відбудеться в Африці. Без крові.
Лише щоб зміцнитися й підвищити наші шанси.
У тебе є підтримка?
Лео…
Я про політичну підтримку, дідько.
Звісно!
Мене підтримують усі товариші й уся Палестина.
Гаразд.
Викину їх на твоєму улюбленому пляжі.
Біля узбережжя Орану?
Тоді заходь на кускус.
Ні.
Ні, тепер цим займаються мій син і зять.
Ти зняв повідець з Уґо?
Мабуть, він дорослішає.
Давно пора.
Давно пора, справді.
Я трохи злякався. Я не знав, що вона стріляє наче…
Це було дивовижно.
- Дякую за враження. - До побачення.
Пане Фонда!
Маваде.
Ви тепер друзі?
Він просто був тут.
Показав свою снайперську гвинтівку, «Барретт».
- Може пробити танк. - Чудово.
Набагато краща за російську «Драгунова».
А в чому проблема?
Ми ж усі тепер ладнаємо, так?
Дзвонив твій батько.
Треба їхати.
Хіба ми вже не заповнили острівець?
Пляж в Орані про щось говорить?
АЛЖИР
Ми чекаємо на парусник?
Вони сказали, буде два «Зодіаки».
Вони можуть везти його по суші або по воді.
Вони вже тут!
Це вони?
Ми всі добре виспалися, еге ж?
Я ніколи не планував, щоб мій дядько трахав мого шуряка, присягаюся.
Може, мені варто було щось сказати, зупинити їх.
Бо такі речі можуть закінчитися дуже погано.
Але я нічого не зробив. Я сидів тихо.
П'ЯТЕ ЖОВТНЯ 1986-ГО РОКУ
Так?
Ти бачив, що сталося в Нікарагуа?
Що?
Мене звати Юджин Газенфус.
Так, і мене вчора захопили в полон.
Мене схопили вчора.
На півдні Нікарагуа.
Що сталося?
У Нікарагуа збили літак ЦРУ.
Піймали члена екіпажу, й він усе розповів.
Що він їм розповів?
Що ЦРУ постачає зброю для Контрас з Європи.
А ви знаєте, як саме.
Лайно.
Скажи Каспару, хай зупиняє відправку.
Корабель відплив учора.
- І прямує в Альхесірас. - Що?
Джино.
У мене одна хвилина.
Мій корабель у Балтиці.
Якщо зайде в Альхесірас, його можуть конфіскувати.
Вибач, Лео. У мене наказ — усе скасувати.
Ти казала, що прикриєш мене.
Форс-мажор, Лео.
Вони попросять Конгрес роз'яснити.
І це все? Я облажався, як Мавад з іранцями?
Ні, Мавад залишився ні з чим.
А в тебе корабель з 15 000 гвинтівок.
Продай їх африканцям,
палестинцям, ірландцям…
Думаєш, я укладу угоду за такий короткий термін?
Ти ж цим і займаєшся, так? Заробляєш свої комісійні.
- Джино… - Вибач.
У мене теж паскудний день.
Консул Річард?
Він брехун.
Ніхто з ним не розмовлятиме,
до того ж, він проситиме 30% комісійних.
- Фронт Полісаріо. - Забагато клятої паперової роботи.
Я поговорю з сином Хаміда.
Знадобиться дозвіл Іспанії, нема часу.
Корабель досягне протоки завтра.
А Монзер? Нехай подзвонить Каддафі.
Ні, я не дзвонитиму Монзеру.
Чому ні?
Тому що цей корабель зараз смердить.
Але Монзер теж бере участь.
Це наша проблема, курва! Я більше нікого не заплямую.
Генрі?
Знає Каддафі, може бути посередником.
Але доведеться пояснити, що сталося.
Так, Генрі — частина родини.
Може вийти.
Ми що, проситимемо Генрі виступити посередником з Праги?
Саро, дзвони Генрі з автомату.
Куди це він?
Ніби тобі не байдуже.
Уґо.
Куди ти?
Кудись, де я потрібен більше.
Чекай.
Мене задовбало, що ніхто тут не сприймає мене серйозно!
- Я розумію. - Ні чорта ти не розумієш.
Йди до Мавада.
Що?
Ти йому подобаєшся ще з весілля.
Він виродок, та єдиний зможе продати
цей корабель за два дні з комісійними.
Чому ж ти не сказав цього там?
Бо мені не потрібно вражати батька.
Гаразд.
Ти, бляха, раптом полюбив мене й хочеш допомогти?
Покажи мужність, Уґо.
Скаржишся, що сім'я не сприймає тебе серйозно.
То вріж по столу
й доведи, що можеш знаходити рішення.
Ніхто не очікує, що ти підеш до Мавада.
Можеш зробити це або нюхнути п'ять грамів кокаїну
і відключитися на два дні.
Мені начхати, Уґо.
Але подумай сам.
Невже це найкраще, що ти можеш зробити для сім'ї?
- Що ти йому сказав? - Нічого.
Я дозволив йому впасти.
Хіба не про це казав Генрі в Празі?
Я Уґо.
Уґо Фарад. Я хотів би поговорити з паном Мавадом.
Каддафі не хоче, йому не цікаво.
Не кажи так, Генрі.
Він підозрює, що за цим стоїть ЦРУ. Має право.
Нікарагуа набуває розголосу, й ось корабель без покупця.
Але тут є інший покупець.
Вони пропонують менше.
Однак можуть провести в порт у Середземному морі.
Хто це?
Югославія?
Мабуть, хочуть перепродати. Тому заплатять пів мільйона.
Пів мільйона? Та ну!
- І ще пів мільйона рублями. - Цього замало.
Знаю, але це єдиний вихід.
Це навіть не покриє наших витрат.
Ну, втратити корабель — ще гірше,
або його конфіскують у морі.
Що ти робиш з моїм сином?
- Тату. - Замовкни.
Він попросив про допомогу, і я допоможу.
Можемо поговорити?
Сертифікат кінцевого використання,
виданий урядом Філіппін.
Я знаю, що в тебе є корабель, повний зброї.
Із цим документом можна доправити його до Тихого океану.
Мій клієнт заплатить нам по 200 доларів за кожну гвинтівку.
Це два з половиною мільйони прибутку,
які ми розділимо між собою.
То що скажеш?
Що він уже проданий.
Що?
Цей корабель уже проданий.
Лео…
Я знаю, що ти розмовляєш з лівійцями.
Ні, мій син тебе дезінформував.
Я краще потоплю той корабель, ніж поділюся з тобою.
Ти з'їхав з глузду.
Так, можливо.
Він потягне вас усіх за собою.
Це не твоя проблема.
Я прийшов сюди, щоб дати тобі шанс.
Залишити минуле позаду й почати…
Нічого тут починати.
Якого ж біса ти хочеш? Га?
Довбаної війни?
Домовляйся з Югославією.
Але, тату, прошу тебе…
Лео, заради бога!
Я лише хотів допомогти!
Дідько!
Я лише хотів допомогти, чорт забирай. Хотів допомогти!
Мої співвітчизники-американці,
я неодноразово казав, що не коментуватиму
нещодавні слухання в Конгресі з питання «Іран-Контрас»,
допоки слухання не скінчаться.
Що ж, цей час настав,
тож сьогодні я хочу поговорити про деякі уроки, які ми засвоїли.
Запевняю вас, це не єдина тема сьогоднішнього вечора.
Я також хочу поговорити про майбутнє,
і про те, що треба жити далі, бо справи наших людей чекають.
Останні дев'ять місяців були незрозумілими й болісними для країни.
Я знаю, що ви маєте власні сумніви
щодо того, що сталося під час цього інциденту.
Утім, я сподіваюся, що не викликатиме сумнівів
моя відданість самим розслідуванням.
Переклад субтитрів: Дмитро Авраменко
Творчий керівник Яна Філоненко