A la Sara no li va costar convèncer en Leo d'entrar en el negoci dels canons.
Una comissió de gairebé cinc milions.
Fins i tot provenint d'un iraquià excèntric i bohemi,
era el que necessitaven els Farad per treure múscul.
Així que vam anar a la guerra.
El coronel Patricio ens va convidar a la batalla de Cuito Cuanavale
perquè entenguéssim la situació del seu exèrcit
i per negociar els detalls.
Estem arribant.
Ens apropem a Cuito i ara entrarem en vol rasant.
- Vol què? - Rasant!
ELS FARAD
Som-hi!
Cap a les trinxeres, de pressa!
El bombardeig comença en tres minuts. Som-hi!
Va, va, va! De pressa!
De pressa!
A les trinxeres!
Per aquí!
Benvinguts a Cuito Cuanavale.
Hòstia!
Hem calculat els intervals.
Tres minuts.
Són els sud-africans?
Són els seus canons G5.
Som a primera línia.
Els sud-africans són allà, a dos quilòmetres de la ribera.
Disparen des de 20 km de distància.
La nostra artilleria no hi arriba.
Així que ens hem de fotre i resistir l'envestida.
Per què disparen?
Disparem per apujar la moral.
Alto el foc! No dispareu!
Alto el foc!
Collons.
Per fi.
Mira.
Allò és l'únic que els silencia.
El cel és nostre.
Mentre tinguem prou gasolina.
No tenim combustible per mantenir els avions enlairats massa estona.
I sabeu què fem?
Fiquem els pilots a les cabines amb els avions a terra
i els diem que parlin entre ells
perquè els sud-africans es pensin que volem.
No fotis.
Necessitem els G5 ara, amic meu.
- És aquest home, oi? - Sí.
El general Amin. Amic íntim de Saddam.
Porta les exportacions militars.
El seu nebot, en Habib, ens està ajudant.
Des de quan treballes amb els iraquians?
Això tant és, Patricio.
Vols o no vols els canons?
Podem tancar l'operació aquesta setmana.
I serà més barat que amb l'Iran.
- Quan els entregaríeu? - D'aquí dos mesos.
- Segur? - L'Oskar i jo marxem demà a l'Iraq.
Podreu resistir dos mesos?
Si no passa el mateix que amb el napalm.
Allò va acabar sortint bé.
Com és que la portes a la guerra?
Ningú m'hi ha portat. Hi he vingut sola.
I com està el senyor Napalm?
- Tot bé. - Patricio.
Quin sentit té una batalla aquí?
No hi ha ciutats ni res que valgui la pena defensar.
La versió oficial?
Si guanyem, s'acaba l'apartheid a Sud-àfrica.
Si perdem, els ianquis es queden el petroli d'Angola.
I la versió no oficial?
Això és una guerra tribal i nosaltres no hi pintem res.
Bona nit.
Collons.
No ha sigut fàcil, oi?
Però ha valgut la pena el viatge.
Avisa'm i prepararé la transferència per al Habib.
Tranquil·la.
No tenim pressa.
De debò?
No tens pressa per guanyar cinc milions?
Tu i l'Oskar esteu bé?
Per què ho preguntes?
No ho sé. Volíeu anar a viure plegats...
Sí.
Ho hem posposat.
La mamà té raó.
En León és petit i no cal córrer.
Però l'Oskar deu tenir els seus plans, oi?
Normal.
Ho entenc.
Ningú vol viure per sempre amb els sogres.
Però l'ansietat és mala consellera.
Pot arribar a fer-li creure el que no és.
No sé si et segueixo.
Potser pensa que està llest per muntar el seu propi negoci.
Papà, però què dius?
- L'Oskar no faria mai això. - Mai?
Ho va fer amb el seu oncle Manuel.
El va deixar per venir amb nosaltres.
És clar.
Perquè li vam fer una molt bona oferta.
Algú li'n podria fer una de millor.
- Insinues que el meu marit... - Ens cola un pla d'en Mawad.
- Per què ho penses? - En Mawad treballa amb els iraquians.
És el seu territori.
I ara, de sobte,
us truca un iraquià que necessita els nostres contactes cubans.
Papa, estàs paranoic.
L'Oskar és un bon noi, ambiciós, atrevit,
però li passa el mateix que als avets.
Quan neix, l'avet veu el sol i comença a créixer com boig,
amunt i més amunt.
Però tan ràpid que no madura.
I quan arriba als 10 o 12 metres,
el seu tronc és tan merdós i dèbil
que es podreix amb l'aigua.
I saps què fa la mare avet per evitar-ho?
El cobreix amb les seves branques
perquè creixi més lentament.
Qui és la mare avet aquí?
- Tu? - Ets tu qui l'ha d'aturar, Sara.
Perquè, si no ho fas, quan caigui t'arrossegarà amb ell.
I jo no hi seré per protegir-te.
Estàs completament paranoic.
Conec l'Oskar perfectament.
No. L'únic que dic és que hem d'estar alerta, Sara.
Tot el que ha fet l'Oskar fins ara ha estat ajudar aquesta família.
Amb el napalm, amb en Mawad...
Potser aquest és el problema. Creu que és molt llest.
Es confia i, així, la pot cagar.
Ho puc fer tot sol, de debò.
Tranquil, no em fa res.
Què t'ha portat fins aquí?
Soc aquí per fer negocis.
- Negocis? - Sí.
A Cuito Cuanavale?
Et sembla absurd, oi?
Fill meu, si tu sabessis...
Tu saps per què soc aquí?
Vaig venir a Angola
perquè vull comprar una rentadora al meu fill com a regal de noces.
I al més petit, que ha fet medicina,
li vull comprar un walkman, i potser unes sabatilles.
I per això has vingut a l'Àfrica?
Mira, aquí, en un any,
guanyo fins a 3000 kwanzes.
Quant és això?
Seixanta dòlars.
Les 11:50.
Esperem que no ens vegi.
- En Mawad coneix aquest cotxe. - Ja.
Estem massa lluny.
N'estàs segur?
Si n'estic segur?
No volem acabar com en Padilla.
Si t'estàs acollonint...
No, no m'estic acollonint.
Només dic que hem de ser precisos.
Això és seriós.
Els tindrem al davant,
i, si miren de retrocedir, trigaran uns 20 o 30 segons.
- Potser menys i tot. - No.
20 o 30 segons.
Això és el que deia en Padilla.
Qui és en Padilla?
Bona tarda.
Hola.
En Padilla va mesurar malament una metxa de dinamita.
Li vaig dir: "A aquesta càrrega li calen 80 m."
I ell va dir que no.
Que n'hi havia prou amb 60.
Però qui coi és en Padilla?
Un company de la mina.
Ell també ho tenia tot clar, fins que va volar pels aires.
- En Padilla se'n va anar a la merda. - Sí.
A la puta merda.
Així que si creus que seran 30 segons, pensa que potser en seran deu.
Ha parlat l'enginyer.
Si vols, foto el camp i ho fas tu tot sol.
Era broma, collons.
Això és seriós, Hugo.
D'acord, el que tu diguis.
Deu segons.
Saps que això ens canviarà la vida, oi?
I si surt malament?
No sortirà malament.
Ho vaig veure clar a Praga, Manuel.
Si vols acabar amb l'antic règim,
no pots quedar-te assegut ni tenir por.
Has de posar-hi collons.
Perquè aquest és el nostre moment.
Ei...
Ha tornat la veterana de guerra.
Alegra't de no haver-hi anat.
Ho hem passat fatal.
No m'hi van convidar.
Va ser horrible.
- Creu-me. - Ja.
I el pare?
Fent gestions.
Amb el teu marit?
Ja no compta amb tu?
Ves a la merda.
Amor meu!
Hola, amor meu!
Hola, vida meva.
Et menjaria sencer!
Hola, amor meu!
Trigarà uns deu minuts.
- On vas? - A pixar.
Tot bé, Leo?
No puc treure'm una cosa del cap,
i això que hi he donat voltes,
però, no ho sé...
- És estrany de collons. - El què?
No ho sé.
Per què hem vingut a l'Iraq?
A comprar canons, d'acord. Però tot això...
Potser soc una mica paranoic.
No sé si et segueixo.
T'ho explicaré.
Resulta que en Habib necessita un intermediari per vendre canons.
I, casualment, et truca a tu.
De tots els seus contactes a Angola, n'escull un a Marbella.
Collons, a Marbella!
I resulta que tu treballes per mi,
que, curiosament, em porto de conya amb els cubans i els angolesos.
I, amb tot això de la línia directa,
tu parles molt amb en Mawad.
I, objectivament, aquest negoci podria interessar en Mawad.
No trobes que hi ha massa adverbis?
- Massa adverbis? - Sí.
I podria ser una coincidència,
però també podria ser
que algú em pren per imbècil.
- M'estàs acusant de res? - No.
No dic que ho hagis planejat tu.
- Però sí algú altre. - Qui?
En Habib? Els iraquians?
Digue-m'ho tu.
No ho sé, Leo.
Algú de Marbella
que treballa amb els iraquians,
però no s'avé amb els cubans i els angolesos.
Vols que ho cancel·lem?
Vull que em diguis la veritat.
No en sé res, d'en Mawad.
- Menteixes. - T'ho juro.
La meva filla m'ho va explicar tot a Cuito, Oskar.
Què et va explicar.
L'acord amb en Mawad.
No en sé res, d'això.
Admet-ho d'una puta vegada.
Sigues sincer i admet-ho.
I tirem endavant perquè t'enduguis la teva comissió.
Però com tornis a mentir-me...
Bé, doncs cap a casa.
Ho vaig fer per la família.
Disculpa?
Algú havia d'arreglar-ho abans que l'Hugo la cagués més.
Tu estàs malalt, Leo.
T'estàs morint.
Hem de pensar en el futur.
La guerra amb en Mawad és teva.
Nosaltres no la volem heretar.
Ei! Es troba bé, senyor?
Sí.
Sí. Ja podem marxar.
Saps què, Oskar?
La meva filla no me n'havia dit res.
Ho acabes de fer tu.
Són dos dies de travessia. És una zona aïllada.
Jo miraria de dormir al vaixell.
Podem ancorar en una d'aquestes cales fins que torni la calma.
Serà divertit.
Navegarem.
Pescarem.
Quant de temps calcules que s'allargarà?
Un mes.
Dos a tot estirar.
El meu pare pactarà amb els saudites per passar pàgina.
I llavors,
nosaltres tornarem
i ocuparem el lloc que ens correspon.
A veure, torna-hi.
El lloc que ens correspon.
N'estàs convençut.
Totalment.
Això m'excita.
Saps què em ve de gust fer ara?
Amics!
La pau estigui amb tu, Habib.
Per fi ens coneixem.
Ja era hora.
- Oskar. - Habib.
- Vols una cervesa? - Sisplau.
Fantàstic, gràcies.
Què tal el viatge?
Bé.
Espero que no siguis tan combatiu com la teva dona amb l'art.
Ni de bon tros.
Així que arribi el pagament, farem l'enviament.
Quan podreu fer la transferència?
- Depèn de tu. - De mi?
Per mi, podem signar ara mateix.
I l'Amin? On és el general Amin?
- Com dius? - El vull veure.
Vull veure el teu oncle.
Ell ha autoritzat l'operació.
Si no, no seríem aquí.
No t'ho prenguis malament, però no n'hi ha prou amb tu.
Leo.
- Què fas? - No t'hi fiquis.
Se suposa que veníem a tancar un negoci.
L'únic que pot suposar coses aquí soc jo.
M'esperes al passadís?
El meu gendre és un immadur.
Aquest és el problema del jovent.
Gràcies.
Necessito una garantia oficial del teu oncle.
Per què?
Perquè ni els cubans ni els angolesos se'n fien.
I jo els entenc.
Sou amics dels sud-africans.
- Els compreu els G5. - Què hi té a veure?
Aquests mateixos canons es faran servir contra Sud-àfrica.
Quina garantia tinc que no em sabotejaran.
Ningú saboteja cap acord autoritzat pel general Amin.
Doncs que vingui i que m'ho digui.
No té temps per això. Està molt ocupat.
En aquest cas, Habib,
truca'm quan tingui més temps.
Això és indignant. Fa un mes i mig que negociem.
Ho engegareu tot a rodar.
- Adeu, Habib. - No, espera.
Trucaré al meu oncle.
Però no et prometo res. Podria trigar una setmana.
No tinc cap pressa.
Mentre hi hagi prou cervesa.
On és l'Hugo?
L'estic esperant.
Crec que és a la dutxa.
Disculpa.
El teu germà ja és grandet com per haver de controlar-lo.
El noto accelerat, mare.
- Sempre ha sigut així. - Ara encara més.
Des que va tornar de Praga.
Digues a l'Oskar que parli amb en Manuel,
que últimament són inseparables aquests dos.
I ja està.
Saps per què no se separen, oi?
Perquè s'avenen.
Vols dir?
Sí, i és evident.
Sara, de debò,
no entraré en això que estàs pensant.
- I què estic pensant? - La cocaïna.
No. No estic pensant en la cocaïna, mare.
- Ah, no? - No.
- Hem de parlar. - De què?
Mira, si li passa res a l'Hugo, en parlo amb ell.
O amb el seu pare.
Sempre et fiques on no et demanen.
- Només vull ajudar, mare. - És clar.
Ets Teresa de Calcuta.
De què parles?
T'encanta jutjar.
Posar-te com a exemple. Solucionar la vida de tothom.
Però te'n vas a Angola i deixes el teu fill aquí.
- Són coses diferents. - En què són diferents?
Arriscar la vida per l'ambició és tan estúpid com fer-ho per la cocaïna
- o el que sigui que fa l'Hugo. - Per ambició?
- La meva ambició? - Sí, la teva.
Saps per què ho fas, reina?
Per què?
Perquè tens por que el teu marit et deixi enrere.
És clar, per descomptat.
Com que tu sempre has sigut un actor secundari.
Ser mare vol dir ser un actor secundari?
Cuidar la família és secundari,
- sacrificar-se... - I com t'has sacrificat?
Regalant un rellotge?
De debò, Sara. Ets una criatura.
Bé, jo me'n vaig.
Així que toquem terra, et truco.
Que vagi molt bé. I ves amb compte.
- Cuida't. - Sí, sí.
On aneu?
Eivissa, Còrsega, Santorini..
Ja ho veurem.
I els kalàixnikovs, per què són?
Tu és que et muntes unes pel·lícules, Sareta.
De debò.
Sisplau.
Et trucaré, d'acord?
- Bon viatge. - Adeu.
T'ho dic de debò. Porta dos fusells al maleter.
- Per deixat anar l'estrès. - Però què dius?
Ha estat fent pràctica. Això m'ha dit.
I et sembla bé?
Potser jo m'hi apuntaré també.
El masgouf està boníssim.
- Peix? - Una mena de carpa a la graella.
També hi ha falàfel, kibbeh,
xai, albergínia,
kafta... De tot.
- Tot això és per nosaltres? - No hi ha ningú més.
No és una mica estrany, tot això?
És una casa de protocol del govern.
Estan acostumats a servir discretament.
Et vull demanar perdó.
Els meus motius no importen.
Hauria d'haver parlat amb tu abans de tancar res amb en Mawad.
Saps què? No és això el que més em molesta.
El que em trenca el cor
és que portessis la meva filla a actuar a traïció.
Em sap greu, Leo, de debò.
Pensava que teníem el dret
- d'arreglar-ho tot sols. - El dret?
El dret?
Saps què diu un amic meu advocat?
Els drets no existeixen en una família.
Perquè quan apareixen, quan algú els reclama,
és que ja no hi ha família.
I què hem de fer, Leo?
Odiar-nos a mort?
O passar pàgina?
Què hi fas aquí?
Digue-m'ho tu.
Què t'he de dir?
No ho sé.
Quanta coca us heu fotut? Dos grams?
Cinc, deu?
Sara, ves a cagar.
No sé què tens entre mans, però no ho facis.
Ets l'única que pot fer plans, aquí?
T'ho dic de debò.
Ja has fotut prou la família.
El teu germà té tot el dret...
No parlo amb tu.
En Manuel pot dir el que li roti perquè és el meu amic.
El teu amic?
El meu amic, sí. Amic,
còmplice, confessor,
company... Tot allò que tu mai has sigut.
I, sí, també se'm folla i és la glòria,
cosa que l'Oskar no deu fer massa bé,
perquè ja fa mesos que fas una cara que sembla que demanis a crits
que algú en aquest coi de món et mengi el cony d'una vegada.
S'ha acabat, Sara. S'ha acabat anar darrere teu,
recollir les sobres i doblegar-se.
S'ha acabat preocupar-me perquè el pare em mostri una mica d'empatia.
Ets un desagraït. Amb tot el que han fet per tu.
Una merda és el que han fet per mi, Sara. Una puta merda.
Però jo sí que faré una cosa per ells.
Perquè és el que he de fer.
Perquè tothom ha de saber trobar el seu lloc. Ho entens?
Com sigui i on sigui. S'han de tenir els ous,
escolta'm bé, Sara, els ous d'acceptar el propi destí.
Quin destí, Hugo?
Sacrificar-me per la meva gent.
Però no com un martiri.
No és això el que faré. El que faré és...
- Darwinista. - Darwinista.
Posaré al mapa una nova espècie de Farad.
Més forta, més preparada,
més capaç d'adaptar-se. Ho entens?
Què collons vols fer?
A prendre pel cul!
Et tinc ben apamat.
Ho sé tot de tu:
el que fas, el que has fet i el que faràs.
Saps per què? Perquè ets igual que jo.
I com pots pensar que et volia trair.
Perquè és el que vaig fer jo.
Vaig trair el paio que em va ajudar.
El paio que va fer per mi el que jo he fet per tu.
Em va treure de la merda,
em va donar feina i em va tornar el cognom.
- El cognom? - Sí, el cognom.
El meu pare era algerià.
Se'n va anar quan jo tenia dos anys.
Li va dir a ma mare: "Aquí et quedes, bonica."
Va fugir durant la Guerra Civil i no el vam tornar a veure.
I vaig créixer amb el cognom de ma mare.
Passada la guerra, si els Pérez i els Rodríguez passaven gana,
imagina't els Farad.
No en tenia ni idea.
Em vaig convertir en Virgilio González, que és el meu nom real.
Virgilio Leonardo Farad González.
Devia ser dur.
Sí, va ser molt dur.
La meva família materna era republicana,
així que vam haver d'empassar-nos molta merda.
Em vaig haver de buscar la vida.
Vaig començar amb coses petites: tabac,
vi adulterat,
després sabates, blat, ordi, gasolina...
Fins que vaig conèixer un àrab a Màlaga
que em va dir: "Ep, tu ets un dels nostres. T'ajudaré."
Em va posar a fer petits encàrrecs i després coses més grosses.
Es va convertir en una mena de germà gran.
I em va convèncer per recuperar el cognom Farad,
perquè deia que m'obriria moltes portes.
- Te les va obrir? - I tant que sí.
Al cap de dos mesos era a Algèria
negociant el meu primer enviament d'armes amb el Front d'Alliberament, any 59.
Així, com si res?
Aquell paio havia traficat des de la Segona Guerra Mundial.
I què va fer?
Em va convertir en la seva altra mà.
Si ell era la dreta, jo era l'esquerra.
Com tu per mi.
- I què va passar? - Que em va anar molt bé.
Vaig connectar amb els moviments anticolonial i antiimperialista
i amb el romanticisme de l'esquerra.
A Algèria vaig conèixer en Monzer,
en Henry, més tard va venir en Khalid...
Era una barreja perfecta d'idealisme i negocis.
Ells posaven les idees i nosaltres les armes.
Però aquest germà que jo tenia
era un fill de puta massa conservador.
Quan va veure que Algèria s'aliava amb els soviètics,
em va dir que ho deixés estar.
Perquè ell venia armes a l'altre bàndol.
- Als americans. - Als americans.
I li vaig dir que no.
- S'ho devia prendre malament. - Fatal.
Em va retreure
que jo ho havia après tot d'ell i que jo era qui era gràcies a ell.
Que allò era una traïció.
Però, sobretot, que l'havia utilitzat
per muntar el meu propi negoci.
I tenia raó.
- Mai us vau reconciliar? - Mai.
I què va passar? Va morir?
És milionari i viu a Marbella.
Es diu Nabil Mawad.
Mawad?
Problemes amb el cotxe?
Afanyi's, senyora.
Ja venen.
Ja són aquí.
Què fan aquests dos idiotes?
Marxem!
Marxem, collons!
Hugo! Va, Hugo, hòstia!
Dutxa't i ens veiem a baix en tres minuts.
- Què passa? - El general Amin.
Va, de pressa!
Un regal. Per vostè.
Obri'l.
- Escolti, senyor... - Farad.
Farad.
És libanès.
No, seria Farah, amb H.
El meu s'escriu amb D.
El meu pare era algerià.
No m'agrada perdre el temps.
En Habib és el meu nebot.
Les seves transaccions tenen la meva garantia.
Si no vol els G5...
No sóc aquí pels G5, general.
Sóc aquí per fer-li un favor.
Un regal.
Quina mena de regal?
El nom d'un traïdor amb qui ha treballat durant anys.
Nabil Mawad.
Nabil Mawad?
De què parles?
Sé que té en Mawad per un amic,
però quina mena d'amic ven armes al seu pitjor enemic?
L'Iran.
Això és un certificat d'ús final per traslladar peces d'F-14
al Port de Chabahar, a l'Iran.
Com pot veure, s'expedeix a una empresa d'en Mawad.
És fals.
General, segur que té els mitjans per comprovar
si és autèntic o no.
Entre el 1985 i el 1986,
en Mawad va vendre prop de 40 milions de dòlars en armes a l'Iran.
Aquest document podria haver estat manipulat.
Sempre hem confiat en en Mawad.
Deixa'm llegir-lo.
D'on l'ha tret.
- De la CIA. - La CIA?
Soc un comerciant d'armes, general.
No m'agrada enganyar els meus clients
i no faig negocis amb traïdors.
Si vol vendre els G5, fem-ho,
però en Mawad en queda fora.
Si diuen la veritat i en Mawad ens ha traït,
t'enviaré al front
fins al final de la guerra. I agraeix que no t'executi.
La pau estigui amb tu.
Soc un imbècil.
Preparat?
El cotxe ens espera.
O sigui que aquest era el teu pla.
Gràcies.
Per la part que et toca.
Sense els canons, mai hauria pogut accedir a l'Amin.
M'has utilitzat.
M'has fet venir a l'Iraq per venjar-te d'en Mawad
i a sobre soc un traïdor.
Senyora.
Hi ha uns homes a la porta que pregunten per vostè.
Subtítols: Victor Monreal
Supervisor creatiu Roger Peña