Pro Saru nebylo těžké přesvědčit Lea, aby šel do toho obchodu s děly.
Provize 5 milionů dolarů.
I když to vzešlo od výstředního bohémského Iráčana,
právě tohle Faradovi potřebovali, aby mohli ukázat svou sílu.
Tak jsme šli do války.
Plukovník Patricio nás pozval do bitvy u Cuita Cuanavale,
abychom pochopili, v jaké je jeho armáda situaci,
a mohli dojednat podrobnosti.
Přilétáme.
Blížíme se ke Cuitu, takže poletíme těsně nad zemí.
-Kde že poletíme? -Těsně nad zemí.
FARADOVI
Dělejte!
Do zákopů, rychle!
Za tři minuty začne bombardování. Dělejte!
Šup, šup, šup! Rychle!
Pohyb!
Do toho zákopu vzadu!
Tudy!
Vítejte v Cuitu Cuanavale.
Kurva!
Vypočítali jsme interval.
Tři minuty.
Jihoafričané?
Jejich děla G5.
Jsme na frontové linii.
Tamhle jsou Jihoafričani, dva kilometry od pobřeží.
Střílí ze vzdálenosti 20 kilometrů.
Naše dělostřelectvo k nim nedostřelí.
Takže to musíme překousnout a vydržet nakládačku.
Proč střílí?
Střílíme kvůli zvýšení morálky.
Dost! Zastavte palbu! Nestřílejte!
Přestaňte střílet!
Sakra.
Konečně.
Podívejte.
To je to jediné, co je umlčí.
Nebe je naše.
Dokud budeme mít benzín.
Nemáme dost paliva, aby letadla zůstala ve vzduchu dlouho.
Takže víte, co děláme?
Na zemi posadíme piloty do letadel
a necháme je, aby si povídali,
takže si Jihoafričani myslí, že letíme.
No, ty vole.
Potřebujeme ty G5 hned teď, kamaráde.
-Tenhle chlap, že jo? -Jo.
Generál Amin. Je Saddámovi blízko.
Vyřizuje vojenský exporty.
Jeho synovec Habib nám pomáhá.
Odkdy pracuješ s Iráčanama?
To je jedno, Patricio.
Chceš ty děla, nebo ne?
Můžeme ten obchod uzavřít tenhle týden.
A je to levnější než od Íránu.
-Kdy je můžete dodat? -Za dva měsíce.
-Určitě? -Zítra letíme s Oskarem do Iráku.
Vydržíte dva měsíce?
Pokud se zas nestane to, co s napalmem.
S napalmem to nakonec vyšlo.
Jak jsi ji mohl přivést do války?
Nikdo mě nepřivedl. Přišla jsem sama.
A jak se má pan Napalm?
-Všechno v pohodě. -Patricio.
Jaký má smysl vést bitvu tady?
Nejsou tu žádná města ani nic, co by stálo za obranu.
Chceš oficiální verzi?
Když vyhrajeme, Jižní Afrika se rozloučí s apartheidem.
Když prohrajeme, Amíci si nechají všechnu ropu v Angole.
A neoficiální verze?
Tohle je kmenová válka, která má s náma hovno společnýho.
Dobrou noc.
Do prdele!
To bylo drsný, co?
Ale ta cesta za to stála.
Dej mi vědět, kdy mám připravit převod pro Habiba.
Klid.
Není kam spěchat.
Vážně?
Nespěcháš, abys vydělal pět milionů?
Jste s Oskarem v pohodě?
Proč se ptáš?
Já nevím. Chtěli jste odejít a bydlet spolu...
Jo.
Odložili jsme to.
Máma má pravdu.
León je ještě malej a není kam spěchat.
Ale Oskar má jiný plány, ne?
To je normální.
Chápu.
Nikdo nechce celej život bydlet s tchánem a tchyní.
Ale strach je špatnej rádce.
Můžeš pak uvěřit nesprávným věcem.
Nevím, jestli to chápu.
Možná si myslí, že je připravenej začít sám podnikat.
Tati, o čem to mluvíš?
-To by Oskar nikdy neudělal. -Nikdy?
Udělal to strejdovi Manuelovi.
Kvůli nám ho opustil.
To je fakt.
Protože jsme mu udělali nabídku.
A někdo by mu mohl udělat lepší.
-Chceš naznačit, že... -Chce nás podfouknout s Mawadem.
-Proč si to myslíš? -Mawad pracuje s Irákem.
Je to jeho území.
A najednou, zničehonic,
vám zavolá Iráčan, kterej potřebuje naše kubánský kontakty.
Tati, jsi paranoidní.
Oskar je hodnej kluk, ambiciózní, nebojácnej,
ale je jako jedle.
Když jedle vyklíčí, uvidí slunce a začne růst jako blázen,
pořád nahoru.
Ale tak rychle, že nedospěje.
A když je vysoká 12 metrů,
její podělanej kmínek je tak slabej,
že shnije ve vodě.
Víš co velká jedle udělá, aby tomu zabránila?
Překryje tu malou větvema,
aby rostla pomalejc.
Kdo je tady ta velká jedle?
-Ty? -To ty ho musíš zastavit, Saro.
Protože když to neuděláš, až půjde dolů, vezme tě s sebou.
A já tam nebudu, abych tě ochránil.
Jsi naprosto paranoidní.
Já Oskara dobře znám.
Ne. Jenom říkám, že musíš být opatrná, Saro.
Všechno, co Oskar zatím udělal, naší rodině pomohlo.
S napalmem, s Mawadem...
V tom je možná ten problém. Myslí si, že je chytrej.
Když to podělá, bude ve hře ještě o to víc.
Vážně, zvládnu to sám.
Neboj, to není žádný problém.
Tak kde ses tady vzal?
Jsem tu pracovně.
-Pracovně? -Jo.
V Cuitu Cuanavale?
Zní to absurdně, co?
Ach, chlapče, kdybys jen věděl...
Víš, proč jsem tady já?
Přijela jsem do Angoly,
protože jsem synovi jako svatební dar chtěla koupit pračku.
A svýmu nejmladšímu, kterej se právě stal doktorem,
jsem chtěla koupit walkmana a možná i nějaký tenisky.
Kvůli tomu jsi jela do Afriky?
Hele, za rok tady
dostanu až 3 000 kwanz.
Kolik to je?
Šedesát dolarů.
Může nás vidět.
-Mawad tohle auto zná. -Já vím.
Jsme moc daleko.
Jseš si tím jistej?
Jestli jsem si jistej?
Nechceme skončit jako Padilla.
Jestli se ti třesou nohy...
Ne, netřesou se mi nohy.
Jen říkám, že musíme bejt přesný.
Tohle je vážný.
Budou přímo před náma,
a jestli se pokusí couvat, bude to trvat 20 až 30 sekund.
-Možná o trochu míň. -Ne.
Dvacet až 30 sekund.
To říkal Padilla taky.
Kdo je Padilla?
Dobré odpoledne.
Zdravím.
Padilla špatně změřil šňůru od dynamitu.
Říkal jsem: „Ta nálož je dost velká na 80 metrů.“
On říkal, že ne.
Že 60 stačí.
Ale kdo je sakra Padilla?
Pracoval jsem s ním v dole.
Byl si taky jistej, dokud se nevyhodil do vzduchu.
-Takže Padilla je v prdeli. -Jo.
Naprosto v prdeli.
Jestli myslíš, že potřebujou 30 sekund, předpokládej, že to zvládnou za deset.
To říká inženýr.
Můžeš to udělat sám, jestli chceš.
Dělám si srandu, sakra.
Tohle je vážný, Hugo.
Tak jo, fajn. Cokoliv řekneš.
Deset sekund.
Tohle mi změní život.
A když se to pokazí?
Nepokazí se to.
V Praze jsem to jasně viděl, Manueli.
Pokud chceš rozbít starý pořádky,
nemůžeš jen tak sedět a čekat nebo se bát.
Musíš mít koule.
Protože tohle je naše chvíle.
Vida...
Válečnej veterán je zpátky.
Buď rád, žes tam nejel.
Měli jsme se příšerně.
Nikdo mě nepozval.
Stálo to za prd.
-Věř mi. -Jasně.
Kde je táta?
Něco zařizuje.
S tvým manželem?
Už tě taky nezasvěcujou?
Běž do prdele.
Miláčku!
Ahoj, zlatíčko!
Ahoj, andílku.
Láskou bych tě snědla!
Ahoj, miláčku!
IRÁK
Bude to trvat asi 10 minut.
-Kam jdeš? -Vychcat se.
Je všechno v pořádku?
Jedna věc mi nejde z hlavy
a pořád o tom přemýšlím a přemýšlím,
ale nevím.
-Je to fakt kurva divný. -Co?
Já nevím.
Proč jsme jeli do Iráku?
Jasně, koupit děla. Ale tohle všechno...
Možná jsem jenom paranoidní.
Myslím, že to nechápu.
Vysvětlím ti to.
Takže Habib náhodou potřebuje prostředníka k prodeji svých děl.
A shodou okolností zavolá tobě.
Ze všech svých možných kontaktů v Angole si vybere ten v Marbelle.
No vážně, v Marbelle.
A ty náhodou pracuješ pro mě
a já kupodivu skvěle vycházím s Kubánci a Angolany.
A co víc, kvůli té takzvané přímé lince
hodně mluvíš s Mawadem.
A objektivně řečeno, z tohohle obchodu by Mawad mohl mít prospěch.
Nepřipadá ti to jako příliš mnoho příslovcí?
-Moc příslovcí? -Jo.
Mohla by to být jen náhoda,
ale taky to může být tak,
že mě má někdo za blázna.
-Obviňuješ mě z něčeho? -Ne.
Neříkám, že je to tvůj plán.
-Ale někoho jinýho. -Koho?
Habiba? Iráčanů?
To mi řekni ty.
Já nevím, Leo.
Někoho z Marbelly,
kdo pracuje s Iráčany,
ale nevychází s Kubánci a Angolany.
Chceš to odpískat?
Jen mi řekni pravdu.
O Mawadovi nic nevím.
-Lžeš. -Přísahám.
Dcera mi v Cuitu všechno řekla, Oskare.
Co ti řekla?
O té dohodě s Mawadem.
O tom nic nevím.
Tak to kurva přiznej.
Buď ke mně upřímnej a přiznej to.
Stejně to uděláme a můžeš dostat svoji provizi.
Ale jestli mi budeš ještě někdy lhát...
Tak jo. Jedeme domů.
Udělal jsem to pro rodinu.
Prosím?
Někdo musel dát věci do pořádku, než je Hugo podělá.
Ty jsi nemocnej, Leo.
Umíráš.
Musíme myslet na budoucnost.
Ta válka s Mawadem je tvoje.
A my ji nechceme zdědit.
Hej! Jste v pořádku, pane?
Jo.
Jo, můžeme jít.
Chceš něco vědět, Oskare?
Dcera mi nic neřekla.
Až ty teď.
Dostat se tam trvá dva dny. Je to izolovaná oblast.
Zkusil bych spát na lodi.
Můžeme zakotvit v některý z těch zátok, než se všechno uklidní.
Bude to zábava.
Mořeplavba.
Rybaření.
Jak dlouho myslíš, že to bude trvat?
Měsíc.
Nejvýš dva.
Táta se dohodne se Saúdy, aby se posunuli dál.
A potom
se vrátíme
a zaujmeme místa, který si zasloužíme.
Hele, řekni to znovu.
Místa, který si zasloužíme.
Zní to přesvědčivě.
Jasně.
To mě vzrušuje.
Víš, co mám teď chuť dělat?
Přátelé!
Mír s tebou, Habibe.
Konečně se poznáváme.
Už je na čase.
-Oskare. -Habibe.
-Co si dát pivo? -Ano, prosím.
Skvělý, díky.
Jakou jste měli cestu?
Dobrou.
Doufám, že nejsi tak nedůtklivej jako tvoje žena v umění.
Zdaleka ne.
Jakmile zaplatíte, pošleme je.
Kdy můžete provést převod?
-To záleží na tobě. -Na mně?
Tak to podepíšeme hned teď.
A co Amin? Kde je generál Amin?
-Pardon? -Chci se s ním setkat.
Chci vidět tvýho strejdu.
On ten obchod schválil,
což je jediný důvod, proč tady jsme.
Bez urážky, ale ty mi nestačíš.
Leo.
-Co to děláš? -Nepleť se do toho.
Máme uzavřít obchod.
Jedinej, kdo tady má něco dělat, jsem já.
Počkáš na mě na chodbě?
Můj zeť je nezralej.
To je ten problém mladých lidí.
Děkuji.
Potřebuju, aby mi tvůj strýc dal oficiální záruku.
Proč?
Protože Kubánci a Angolani jsou podezřívaví.
A já to chápu.
Přátelíte se s Jihoafričany.
-Kupujete jejich G5. -No a?
Jsou to stejný děla, který použijeme proti Jižní Africe.
Kdo zaručí, že nebudou sabotovaný?
Nikdo nesabotuje obchod schválený Aminem.
Pak sem může přijít a říct mi to.
Nemá čas, je moc zaneprázdněný.
Tak potom, Habibe,
mi dej vědět, až bude mít čas.
To je neskutečný, mluvili jsme o tom přes měsíc.
Všechno zničíš.
-Sbohem, Habibe. -Ne, počkej.
Zavolám strejdovi.
Ale nemůžu nic slíbit. Může to trvat týden.
Já nikam nespěchám.
Pokud tady bude dost piva.
Kde je Hugo?
Čekám na něj.
Myslím, že se sprchuje.
Promiň.
Tvůj bratr je moc starej na to, abys ho kontrolovala.
Vypadá podrážděně, mami.
-Už je takovej. -V poslední době ještě víc.
Co se vrátil z Prahy.
Tak řekni Oskarovi, ať si promluví s Manuelem,
protože poslední dobou jsou nerozluční.
A je to.
Víš, proč jsou nerozluční, že jo?
Protože spolu vycházejí.
To si myslíš?
Ano, myslím, je to jasný.
Saro, upřímně,
nebudu se zaobírat tím, co máš na mysli.
-Co mám na mysli? -Kokain.
Ne. Nemám na mysli kokain, mami.
-Ne? -Ne.
-Asi si musíme promluvit. -O čem?
Hele, jestli se s Hugem něco děje, promluvím si o tom s ním.
Nebo s jeho otcem.
Ty se do všeho moc pleteš.
-Chci jen pomoct, mami. -Samozřejmě.
Jsi Matka Tereza.
O čem to mluvíš?
Ráda ostatní soudíš.
Poměřuješ je podle sebe. Snažíš se všem napravovat život.
Ale jedeš do Angoly a necháš svýho syna tady.
-To je něco jinýho. -V čem?
Riskovat kvůli ambicím život je stejně hloupý, jako brát kokain
-nebo co to Hugo dělá. -Mým ambicím?
-Ano, tvým ambicím.
Víš, proč to děláš, zlato?
Proč?
Bojíš se, že tě Oskar opustí.
Jasně. Samozřejmě.
Protože ty jsi vždycky hrála druhý housle.
Být matkou znamená hrát druhý housle?
Pečovat o rodinu,
-obětovat se... -Jak se obětovat?
Rozdávat hodinky?
Upřímně, Saro, jseš strašně rozmazlený spratek.
Tak jo, já odjíždím.
Zavolám ti, až přistaneme, mami.
Doufám, že všechno půjde dobře. Buď opatrný.
-Opatruj se. -Jo, jo.
Kam se chystáte, kluci?
Ibiza, Korsika, Santorini...
Uvidíme.
Tak na co jsou ty kalašnikovy?
Máš moc bujnou fantazii, Sarinko.
Vážně.
Prosím.
Zavolám ti, jo?
-Šťastnou cestu. -Čau.
Myslím to vážně. Má v kufru dva samopaly.
-Aby se uvolnil. -O čem to mluvíš?
Trénuje. Říkal mi to.
A tobě to nevadí?
Možná se k němu přidám.
Ten masgouf je vynikající.
-To je ryba? -Jo, něco jako grilovanej kapr.
Je tu taky falafel, kibbeh,
jehněčí, lilek,
kofta... Všechno.
-To je všechno pro nás? -Nikdo jinej tady není.
Není to všechno trochu divný?
Je to dům s vládním protokolem.
Jsou zvyklí lidi obsluhovat, aniž by je rušili.
Chci se omluvit.
Na mých důvodech nezáleží.
Měl jsem si s tebou promluvit, než jsem se dohodnul s Mawadem.
Víš, tohle není to, co mě bolí nejvíc.
Co mi láme srdce, je to,
žes do toho za mýma zádama zatáhnul moji dceru.
Promiň, Leo, vážně se omlouvám.
Myslel jsem, že máme právo
-tohle udělat sami. -Právo?
Právo?
Víš, co říká můj kamarád právník?
Práva v rodině neexistujou.
Protože když existujou práva, když si je někdo nárokuje,
pak už neexistuje rodina.
Tak co budeme dělat, Leo?
Navzájem se nenávidět?
Nebo otočíme stránku?
Co tady děláš?
To mi řekni ty.
Co ti mám říct?
Já nevím.
Kolik koksu sis vzal? Dva gramy?
Pět, deset?
Běž do prdele, Saro.
Nevím, co máte v plánu, ale nedělejte to.
Takže ty jsi tady jediná, kdo plánuje?
Myslím to vážně.
Už jsi to rodině dost posral.
Tvůj bratr má úplný právo...
S tebou se nebavím.
Manuel si může říkat, co kurva chce, protože je to můj kamarád.
Tvůj kamarád?
Můj kamarád, jo, můj kamarád,
můj komplic, můj zpovědník,
můj společník, všechno, co jsi ty nikdy nebyla.
A jo, taky se mnou šuká a je to překrásný.
Oskar asi nešuká moc dobře,
protože posledních pár měsíců vypadáš, jako bys prosila,
aby ti ji kdokoli na tomhle světě aspoň jednou vylízal.
Je konec, Saro. Už se za tebou nebudu honit,
sbírat drobky, ohejbat záda.
Už se nebudu strachovat, jestli mi táta projeví trošinku pochopení.
Ty nevděčníku. Po tom všem, co pro tebe udělali.
Udělali pro mě hovno, Saro. Naprostý hovno.
Ale já udělám něco pro ně.
Protože to musím udělat.
Protože musíš vědět, jak najít svoje místo v životě. Chápeš?
Je jedno jak nebo kde. Musíš na to mít koule.
Saro, poslouchej mě, mít koule, abys přijala svůj osud.
Jakej osud, Hugo?
Obětovat se pro svoje lidi.
Ale ne jako mučedník.
To já dělat nebudu. Je to...
-Darwinistický. -Darwinistický.
Založím novej druh Faradů.
Silnější, připravenější,
schopnější se přizpůsobit. Chápeš?
Co se kurva chystáš udělat?
Vypadni odsud, do prdele.
Vidím ti až do žaludku.
Vím o tobě všechno,
co děláš, co jsi udělal a co budeš dělat.
Víš proč? Protože jsi přesně jako já.
Tak jak si můžeš myslet, že bych tě zradil?
Protože já jsem to udělal.
Zradil jsem člověka, kterej mi pomohl.
Udělal pro mě to, co jsem já udělal pro tebe.
Vytáhnul mě ze sraček,
dal mi práci a vrátil mi moje příjmení.
-Tvoje příjmení? -Jo, moje příjmení.
Můj otec byl Alžířan.
Zdekoval se, když mi byly dva.
Řekl mámě: „Sbohem, drahoušku.“
Odešel za občanské války a už jsme ho nikdy neviděli.
Takže jsem měl mámino dívčí jméno.
Po válce, když hladověli lidi jménem Pérez a Rodríguez,
si představ Farada.
To jsem netušil.
Tak jsem se stal Virgiliem Gonzálezem, což je vlastně moje skutečný jméno.
Virgilio Leonardo Farad González.
To muselo bejt těžký.
Jo, bylo to moc, moc těžký.
Mámina rodina byli republikáni,
takže jsme museli vydržet nepředstavitelný množství sraček.
Musel jsem nějak přežít.
Začal jsem kšeftovat s drobnostma. Nejdřív tabák,
pančovaný víno,
pak boty, pšenice, ječmen, benzín...
Až jsem v Málaze potkal Araba,
kterej řekl: „Hele, ty jsi jeden z nás. Pomůžu ti.“
Nechal mě vyřizovat pochůzky, malý kšefty, pak větší věci.
Byl pro mě jako starší brácha.
Dokonce mě přesvědčil, abych si zase říkal Farad,
protože věřil, že mi to otevře spoustu dveří.
-A otevřelo? -Sakra jo, otevřelo.
O dva měsíce později jsem byl v Alžírsku
a roku 1959 vyjednával svou první zásilku zbraní s Alžírskou osvobozeneckou frontou.
Jen tak?
Ten chlap pašoval zbraně od druhý světový války.
Takže co udělal?
Udělal ze mě svou druhou ruku.
Jestli on byl pravá ruka, já byl levá.
Jako jsi pro mě ty.
-Co se stalo? -Všechno mi skvěle vycházelo.
Ztotožnil jsem se s tím antikoloniálním, antiimperiálním
romantismem levice.
Potkal jsem Monzera v Alžíru,
Henryho, pak přišel Khalid...
Byla to perfektní směs byznysu a idealismu.
Oni poskytovali ideály a my poskytovali zbraně.
Ale tenhle můj brácha,
ten zkurvysyn, byl moc konzervativní.
Když viděl, že je Alžírsko na straně Sovětů,
řekl mi, ať toho nechám.
Protože on prodával zbraně druhý straně.
-Američanům. -Američanům.
A já řekl, že ne.
-Asi to vzal špatně. -Příšerně.
Vmetl mi do obličeje,
že to on mě všechno naučil a udělal ze mě toho, kdo jsem.
Že ho zrazuju.
Ale především, že jsem ho zneužil,
abych se sám dostal do byznysu.
A měl pravdu.
-Usmířili jste se někdy? -Nikdy.
Jak to? On umřel?
Je to milionář. Žije v Marbelle.
Jmenuje se Nabil Mawad.
Mawad?
Máte problém s autem?
Běžte dál, paní.
Už jede.
Jsou tady.
Co to ty dva idioti dělají?
Jdeme!
Jdeme, sakra!
Hugo! No tak, Hugo, do prdele!
Dej si sprchu. Za tři minuty se sejdeme dole.
-Co se děje? -To je generál Amin.
No tak, jdeme!
Dárek. Pro vás.
Otevřete to.
-Poslyšte, pane... -Farad.
Farade.
Vy jste Libanonec?
Ne, to je Farah, s H.
Moje se píše s D.
Můj otec byl Alžířan.
Nerad plýtvám časem.
Habib je můj synovec.
Jeho transakce mají moji záruku.
Pokud ty G5 nechcete...
Nejsem tu kvůli G5, pane generále.
Jsem tu, abych vám prokázal laskavost.
Dárek.
Jaký dárek?
Jméno zrádce, se kterým už roky pracujete.
Nabil Mawad.
Nabil Mawad?
O čem to mluvíte?
Vím, že Mawada považujete za přítele,
ale jaký přítel prodává zbraně vašemu úhlavnímu nepříteli?
Íránu.
To je osvědčení o koncovém použití k přesunu dílů na F-14
do přístavu Čáhbahár v Íránu.
Jak vidíte, je vydané na jednu z Mawadových společností.
Je to podvrh.
Pane generále, jistě máte prostředky, jak ověřit,
zda je pravé, či nikoli.
V letech 1985 a 1986
prodal Nabil Mawad Íránu zbraně v hodnotě téměř 40 milionů dolarů.
Ten dokument mohl být pozměněný.
Mawadovi jsme vždycky věřili.
Nech mě si to přečíst.
Kde jste to získal?
-Od CIA. -CIA?
Obchoduji se zbraněmi, pane generále.
Nerad svoje klienty podvádím
a neobchoduji se zrádci.
Pokud chcete ty G5 prodat, jsem pro,
ale Mawada z toho vynechte.
Pokud mají ti lidé pravdu a Mawad nás ojebal,
pošlu tě do války,
dokud neskončí. A buď rád, že tě nenechám zastřelit.
Mír s vámi.
Jsem debil.
Jsi připravenej?
Dole čeká auto.
Takže tohle jsi plánoval, jo?
Děkuju.
Že jsi sehrál svoji úlohu.
Bez těch děl bych se k Aminovi nikdy nedostal.
Takže jsi mě využil,
dovezl jsi mě až do Iráku, aby ses pomstil Mawadovi,
a já jsem pořád zrádce.
Madam.
U dveří jsou nějací muži a ptají se po vás.
Překlad titulků: Marek Buchtel
Kreativní dohled Tomáš Lenikus