Sara formåede at overbevise Leo om at blive involveret i kanonhandlen.
En kommission på fem millioner dollars.
Selv hvis det kom fra en excentrisk boheme iraker,
ville det vise familiens muskler.
Så vi gik i krig.
Oberst Patricio inviterede os til slaget ved Cuito Cuanavale,
så vi kunne forstå hans hærs situation
og forhandle detaljerne.
Vi er her nu.
Vi nærmer os Cuito, så vi flyver tæt på jorden.
-Flyver hvad? -Tæt på jorden!
Kom så!
Til skyttegravene, hurtigt!
Bombningen begynder om tre minutter!
Afsted! Skynd jer!
Hurtigt!
Til den fjerne skyttegrav!
Denne vej!
Velkommen til Cuito Cuanavale.
For helvede!
Vi har beregnet intervallet.
Tre minutter.
Sydafrikanere?
Deres G5-kanoner.
Vi er på frontlinjen.
Sydafrikanerne er to kilometer fra kysten.
De skyder fra 20 kilometers afstand.
Vores artilleri har ikke den rækkevidde.
Så vi er nødt til at udholde det.
Hvorfor skyder de?
Vi skyder for at hæve moralen.
Stop! Indstil skydningen!
Indstil skydningen!
For fanden.
Endelig.
Se.
Det er det eneste, der gør dem tavse.
Himlen er vores.
Så længe vi har benzin.
Vi har ikke nok brændstof til at holde flyene i luften længe.
Så ved du, hvad vi gør?
Vi sætter piloterne på jorden
og får dem til at tale sammen,
så sydafrikanerne tror, vi flyver.
Det var satans.
Vi har brug for de G5'ere nu, min ven.
-Denne mand, ikke? -Ja.
General Amin. Han er tæt på Saddam.
Han tager sig af militæreksport.
Hans nevø, Habib, hjælper os.
Siden hvornår arbejder du med irakerne?
Det er ligemeget.
Vil du have kanonerne eller ej?
Vi kan lukke aftalen i denne uge.
Og det er billigere end med Iran.
-Hvornår kan du levere dem? -To måneder.
-Er du sikker? -Oskar og jeg skal til Irak i morgen.
Kan du holde ud i to måneder?
Det med napalmen må ikke ske igen.
Det fungerede i sidste ende.
Hvordan kunne du tage hende med?
Ingen tog mig med. Jeg kom selv.
Og hvordan har hr. Napalm det?
-Helt fint. -Patricio.
Hvad er meningen med en kamp her?
Der er ingen byer eller andet, der er værd at forsvare.
Den officielle version?
Hvis vi vinder, er det farvel til Sydafrikansk apartheid.
Hvis vi taber, beholder yankeerne Angolas olie.
Og den uofficielle version?
Det er en stammekrig Det har intet med os at gøre.
Godnat.
Hold da kæft.
Det var ikke nemt.
Men det var turen værd.
Sig til, når jeg skal lave overførslen til Habib.
Slap af.
Det haster ikke.
Virkelig?
Haster det ikke at tjene fem millioner?
Er alt i orden mellem dig og Oskar?
Hvorfor spørger du?
I skulle jo flytte sammen...
Ja.
Vi har udsat det.
Mor har ret.
León er stadig lille, og vi har ikke travlt.
Men Oskar har andre planer, ikke?
Det er kun normalt.
Jeg forstår det.
Ingen ønsker at bo med deres svigerforældre for evigt.
Men angst er en dårlig rådgiver.
Den kan få dig til at tro på de forkerte ting.
Hvad mener du?
Måske føler han sig klar til at starte sin egen forretning.
Far, hvad snakker du om?
-Det ville Oskar aldrig gøre. -Aldrig?
Han gjorde det mod sin onkel.
Han forlod ham for os.
Sandt.
Fordi vi gav ham et godt tilbud.
Nogen kunne give ham et bedre tilbud.
-Antyder du, at... -Han arbejder med Mawad.
-Hvorfor tror du det? -Mawad arbejder med Irak.
Det er hans område.
Og ud af det blå
ringer en iraker, der har brug for vores kontakter.
Far, du er paranoid.
Oskar er en god dreng, ambitiøs, frygtløs,
men han er som et grantræ.
Når et grantræ spirer, ser det solen og begynder at vokse som en gal,
op og op.
Så hurtigt, at det ikke modnes.
Og når det er 12 meter højt,
er den lille stamme så svag,
at den rådner i vand.
Ved du, hvad træets mor gør for at undgå det?
Dækker det med sine grene,
så det vokser langsommere.
Hvem er modertræet her?
-Dig? -Det er dig, der skal stoppe ham.
For hvis du ikke gør det, ryger du med ham, når det går galt.
Og jeg vil ikke kunne beskytte dig.
Du er totalt paranoid.
Jeg kender Oskar udmærket.
Jeg mener bare, at vi skal være forsigtige.
Alt, Oskar har gjort indtil videre, har hjulpet vores familie.
Med napalmen, med Mawad...
Måske er det problemet. Han tror, han er klog.
Det gør det mere risikabelt at fejle.
Jeg kan godt selv.
Du er ikke til besvær.
Hvordan endte du her?
Jeg er her på forretningsrejse.
-Forretning? -Ja.
I Cuito Cuanavale?
Det lyder absurd, ikke?
Åh, jeg kunne fortælle nogle historier...
Ved du, hvorfor jeg er her?
Jeg er i Angola,
fordi jeg vil købe en vaskemaskine til min søn som bryllupsgave.
Og til min yngste, der lige blev læge,
vil jeg købe en Walkman og måske nogle sneakers.
Er du i Afrika for det?
For et år her
bliver jeg betalt op til 3.000 kwanzas.
Hvor meget er det?
Tres dollars.
Kl. 11:50.
Måske ser han os.
-Mawad kender bilen. -Jeg ved det.
Vi er for langt væk.
Er du sikker?
Er jeg sikker?
Vi skal ikke ende som Padilla.
Hvis du får kolde fødder...
Nej, jeg får ikke kolde fødder.
Jeg siger bare, at vi skal være præcise.
Dette er alvorligt.
De vil være foran os,
og hvis de prøver at bakke, vil det tage 20 til 30 sekunder.
-Måske lidt mindre. -Nej.
20 til 30 sekunder.
Det sagde Padilla også.
Hvem er Padilla?
God eftermiddag.
Hej.
Han målte en dynamitsikring forkert.
Jeg sagde, at ladningen krævede 80 meter.
Han troede ikke på det.
Han mente, at 60 var nok.
Men hvem fanden er Padilla?
En, jeg arbejdede med i minen.
Han var også sikker, indtil han sprængte sig selv i luften.
-Så Padilla blev tilintetgjort. -Jep.
Fuldstændig.
Hvis du tror, de har brug for 30 sekunder, så antag, at det kan gøres på ti.
Det siger ingeniøren.
Du kan også gøre det alene.
Jeg laver bare sjov.
Det her er alvor.
Okay, fint. Som du vil.
Ti sekunder.
Det her vil ændre mit liv.
Og hvis det går galt?
Det går ikke galt.
Jeg så det tydeligt i Prag.
Hvis man vil bryde den gamle orden,
kan man ikke sidde og vente. Eller være bange.
Man skal have nosser.
For nu er det vores tur.
Hej...
Krigsveteranen er tilbage.
Godt, du blev hjemme.
Det var frygteligt.
Jeg blev ikke inviteret.
Det var lort.
-Tro mig. -Klart.
Hvor er far?
Han ordner noget.
Med din mand?
Er du blevet holdt udenfor nu?
Rend mig.
Min elskede!
Hej min skat!
Hej min engel.
Jeg kunne spise dig!
Hej min elskede!
IRAK
Det tager cirka ti minutter.
-Hvor skal du hen? -Jeg skal pisse.
Er alt i orden, Leo?
Der er noget, jeg ikke kan få ud af hovedet,
og jeg har tænkt og tænkt,
men jeg forstår det ikke.
-Det er underligt. -Hvad?
Jeg er usikker.
Hvorfor er vi i Irak?
For at købe kanoner, ja. Men alt dette...
Måske er jeg bare paranoid.
Jeg forstår ikke.
Lad mig forklare det.
Habib har tilfældigvis brug for en mellemmand til at sælge sine kanoner.
Og han ringer tilfældigvis til dig.
Af alle hans kontakter i Angola, valgte han en i Marbella.
Marbella!
Og du arbejder tilfældigvis for mig.
Og jeg kommer sjovt nok godt ud af det med cubanere og angolanere.
Og så er der denne direkte linje ting,
hvor du taler med Mawad.
Og objektivt set kan denne aftale gavne Mawad.
Lyder det ikke for tilfældigt for dig?
-For tilfældigt? -Ja.
Det kunne være tilfældigt,
men det kunne også være,
at nogen holder mig for nar.
-Beskylder du mig for noget? -Nej.
Jeg siger ikke, det er din plan.
-En andens, ja. -Hvem?
Habibs? Irakernes?
Det må du fortælle mig.
Jeg ved det ikke.
Nogen fra Marbella,
som arbejder sammen med irakerne,
men ikke kan enes med cubanere og angolanere.
Vil du aflyse det?
Bare fortæl sandheden.
Jeg ved intet om Mawad.
-Du lyver. -Jeg sværger.
Min datter fortalte mig det hele i Cuito.
Hvad fortalte hun dig?
Om aftalen med Mawad.
Det ved jeg intet om.
Bare indrøm det.
Vær ærlig over for mig og indrøm det.
Vi kan stadig gennemføre det her.
Men hvis du lyver for mig igen...
Fint, så tager vi hjem.
Jeg gjorde det for familien.
Undskyld mig?
Nogen skulle ordne tingene, før Hugo gjorde dem værre.
Du er syg, Leo.
Du er døende.
Vi må tænke på fremtiden.
Det er din krig mod Mawad.
Men vi skal ikke arve den.
Hallo! Er du okay?
Ja.
Ja, vi er klar til at køre.
Ved du hvad, Oskar?
Min datter fortalte mig ikke noget.
Men det gjorde du lige.
Det tager to dage at komme herhen. Det er et isoleret område.
Jeg ville prøve at sove på båden.
Vi kan lægge til i en af disse bugter, indtil tingene falder til ro.
Det bliver sjovt.
Sejlads.
Fiskeri.
Hvor længe tror du, det vil vare?
En måned.
Højst to.
Far laver en aftale med saudierne og kommer videre.
Og så
kommer vi tilbage
og indtager den plads, vi fortjener.
Sig lige det igen.
Den plads, vi fortjener.
Du lyder overbevist.
Helt.
Det tænder mig.
Ved du, hvad jeg har lyst til lige nu?
Venner!
Goddag Habib.
Endelig mødes vi.
Det er på tide.
-Oskar. -Habib.
-Hvad med en øl? -Ja, tak.
Tak.
Hvordan gik turen?
Fint.
Bare du er ikke er så vild, som din kone er med kunst.
Ikke engang tæt på.
Så snart I betaler, sender vi dem.
Hvornår kan overførslen laves?
-Det afhænger af dig. -Mig?
Så lad os skrive under nu.
Og Amin? Hvor er general Amin?
-Undskyld? -Jeg vil se ham.
Jeg vil se din onkel.
Han godkendte aftalen.
Det er grunden til, at vi er her.
Med al respekt: Du er ikke helt nok.
Leo.
-Hvad laver du? -Bland dig udenom.
Vi skulle lukke aftalen.
Den eneste, der skal noget her, er mig.
Vent på mig i gangen.
Min svigersøn er umoden.
Det er problemet med de unge.
Tak.
Jeg skal bruge en officiel garanti fra din onkel.
Hvorfor?
Fordi cubanerne og angolanerne er mistænksomme.
Og det forstår jeg.
Du er venner med sydafrikanerne.
-Du køber deres G5'ere. -Og?
Det er de samme kanoner, som vi vil bruge mod Sydafrika.
De kan være saboterede.
Ingen saboterer general Amins aftaler.
Det kan han selv fortælle mig.
Han har ikke tid.
Fint nok, Habib.
Giv besked, når han har tid.
Det er skandaløst. Vi har talt om det i over en måned.
Du kommer til at ødelægge alt.
-Farvel, Habib. -Nej, vent.
Jeg ringer til ham.
Men jeg kan intet love. Det kan tage en uge.
Jeg har ikke travlt.
Så længe der er masser af øl.
Hvor er Hugo?
Jeg venter på ham.
Jeg tror, han er i bad.
Undskyld.
Han er for gammel til, at du holder øje med ham.
Han virker nervøs, mor.
-Sådan er han bare. -Mere end normalt.
Siden han kom hjem fra Prag.
Bed Oskar om at tale med Manuel.
De er uadskillelige på det seneste.
Præcis.
Ved du, hvorfor de er uadskillelige?
Fordi de taler godt sammen.
Tror du på det?
Ja, det gør jeg. Det ser man.
Sara, ærligt talt,
jeg vil ikke acceptere det, du tænker.
-Hvad tænker jeg på? -Kokain.
Nej. Jeg tænker ikke på kokain, mor.
-Gør du ikke? -Nej.
-Vi må tale sammen. -Om hvad?
Hvis Hugo har et problem, vil jeg tale med ham om det.
Ellers med hans far.
Du blander dig altid.
-Jeg vil bare hjælpe. -Selvfølgelig.
Du er Moder Teresa.
Hvad snakker du om?
Du elsker at dømme.
Bruger dig selv som standard og vil ordne andres liv.
Men du rejser til Angola og efterlader din søn her.
-Det er anderledes. -Hvordan?
Du sætter livet på spil for ambitioner. Det er lige så dumt
-som at tage kokain. -Ambitioner?
-Mine ambitioner? -Ja, dine ambitioner.
Ved du, hvorfor du gør det?
Hvorfor?
Du er bange for, at Oskar overhaler dig.
Ja. Selvfølgelig.
Du spillede jo altid andenviolin.
At være mor er at spille andenviolin?
At tage sig af familien,
-at ofre sig selv... -Hvordan ofrer du dig selv?
Ved at give et ur væk?
Ærligt talt, Sara. Du er sådan en forkælet møgunge.
Okay, jeg går nu.
Jeg ringer, når vi er der, mor.
Jeg håber, alt går godt. Vær forsigtig.
-Pas på dig selv. -Ja, ja.
Hvor skal I hen?
Ibiza, Korsika, Santorini...
Vi får se.
Hvad er de Kalashnikovs så til?
Du har en god fantasi, kære Sara.
Virkelig.
Stop det.
Jeg ringer til dig.
-Hav en god tur. -Farvel.
Han har to rifler i bagagerummet.
-For at afreagere. -Hvad snakker du om?
Han har øvet sig. Det fortalte han mig.
Og det er du okay med?
Måske tager jeg med ham.
Masgoufen er lækker.
-Fisk? -Ja, som grillet karpe.
Der er også falafel, kubbah,
lam, aubergine,
kafta... Alt.
-Kun til os? -Der er ingen andre her.
Er alt dette ikke lidt underligt?
Huset ejes af regeringen.
De er vant til at servere mad for folk uden at forstyrre dem.
Jeg må undskylde.
Mine årsager er ligegyldige.
Jeg skulle have talt med dig, før jeg aftalte noget.
Det er ikke det, der gør mest ondt.
Det, der knuser mit hjerte, er,
at du blandede min datter ind i det bag min ryg.
Jeg er virkelig ked af det.
Jeg troede, vi havde ret
-til at ordne det på egen hånd. -Ret?
Ret til det?
Ved du, hvad min advokatven siger?
Rettigheder findes ikke i familien.
For når nogen hævder at have ret til at gøre noget,
så eksisterer familien ikke længere.
Hvad gør vi så, Leo?
Hader hinanden?
Eller kommer videre?
Hvad laver du her?
Det må du sige mig.
Sige hvad?
Jeg ved det ikke.
Hvor meget kokain har du taget? To gram?
Fem, ti?
Skrid med dig, Sara.
Jeg ved ikke, hvad du planlægger, men gør det ikke.
Så du er den eneste, der må lægge planer?
Jeg mener det alvorligt.
Du har allerede ødelagt så meget.
Din bror har ret til...
Jeg taler ikke til dig.
Manuel må sige, hvad han vil. Han er min ven.
Din ven?
Min ven, ja, min ven,
min medskyldige, min skriftefader,
min følgesvend. Alt, hvad du aldrig har været.
Og ja, han knepper mig også, og det er herligt.
Oskar må ikke kneppe særlig godt,
for i månedsvis har du set ud, som om du tigger efter,
at nogen vil slikke din fisse for en gangs skyld.
Det er slut. Jeg vil ikke jagte dig,
samle dine krummer op, bøje mig for dig.
Jeg vil ikke bekymre mig om at få lidt empati fra far.
Utaknemmeligt. De har gjort alt for dig.
De har ikke gjort en skid for mig. Ikke en skid.
Men jeg vil gøre noget for dem.
Det er, hvad jeg skal gøre.
Man skal jo finde sin plads i livet, ikke?
Lige meget hvordan eller hvor. Man skal have nosser.
Nosser til at acceptere ens skæbne.
Hvilken skæbne, Hugo?
Jeg ofrer mig selv for mit folk.
Men ikke som en martyr.
Det bliver ikke sådan. Det bliver...
-Darwinistisk. -Darwinistisk.
Jeg vil ophøje en ny slags Farad.
Stærkere, mere forberedt,
i stand til at tilpasse sig. Forstår du?
Hvad fanden vil du gøre?
Skrid herfra, for helvede!
Jeg kan se lige igennem dig.
Jeg ved alt om dig,
hvad du har gjort, og hvad du vil gøre.
For du er ligesom mig.
Hvordan kan du så tro, jeg ville forråde dig?
Fordi det var det, jeg gjorde.
Jeg forrådte ham, der hjalp mig.
Ligesom jeg hjalp dig.
Han trak mig op af lortet,
gav mig et job og mit efternavn tilbage.
-Dit efternavn? -Ja, mit efternavn.
Min far var algerisk.
Han rejste, da jeg var to.
Han sagde farvel til min mor.
Han rejste under borgerkrigen, og vi så ham aldrig igen.
Så jeg brugte min mors pigenavn.
Hvis folk ved navn Pérez og Rodríguez sultede efter krigen,
så forestil dig en Farad.
Det vidste jeg ikke.
Så jeg blev Virgilio González, hvilket faktisk er mit rigtige navn.
Virgilio Leonardo Farad Gonzalez.
Det må have været hårdt.
Ja, det var meget hårdt.
Mors familie var republikanere,
så vi måtte udholde en masse ubehagelige ting.
Jeg fandt en udvej.
Jeg begyndte at sælge småting. Først tobak,
forfalsket vin,
så sko, hvede, byg, benzin...
Indtil jeg mødte en araber i Málaga,
der sagde: "Du er en af os. Lad mig hjælpe dig."
Han fik mig til at løbe ærinder, små job, men så større ting.
Han blev som en storebror for mig.
Han fik mig endda til at bruge mit efternavn igen,
fordi han tænkte, at det ville åbne mange døre for mig.
-Gjorde det? -Ja, det gjorde det.
To måneder senere var jeg i Algeriet
og forhandlede min første våbenforsendelse med den algeriske befrielsesfront i '59.
Bare sådan?
Han havde drevet våbenhandel siden Anden Verdenskrig.
Hvad gjorde han så?
Han gjorde mig til sin håndlanger.
Hvis han var den højre hånd, var jeg den venstre.
Som du er for mig.
-Hvad skete der? -Det gik rigtig godt.
Jeg knyttede mig til de anti-koloniale, anti-imperiale kampe,
venstrefløjens romantik.
Jeg mødte Monzer i Algier,
Henry, og så kom Khalid med...
Det var den perfekte blanding af forretning og idealisme.
De kom med idéerne, og vi leverede våbnene.
Men denne bror,
den skiderik var for konservativ.
Da han så Algeriet stå på sovjetternes side,
bad han mig om at stoppe.
Fordi han solgte våben til den anden side.
-Til amerikanerne. -Amerikanerne.
Jeg sagde nej.
-Han må have taget det ilde op. -Forfærdeligt.
Han råbte op om,
at han havde lært mig alt og gjort mig til den, jeg var.
At jeg forrådte ham.
Men frem for alt, at jeg havde brugt ham
til at skabe min egen forretning.
Og han havde ret.
-Blev I nogensinde forsonet? -Aldrig.
Hvorfor ikke? Døde han?
Han er millionær. Han bor i Marbella.
Hans navn er Nabil Mawad.
Mawad?
Bilproblemer?
Gå videre, frue.
Her kommer han.
De er her.
Hvad laver de to idioter?
Vi må væk!
Kom nu, for fanden!
Hugo! Kom nu, for fanden!
Tag et bad. Vi ses nedenunder om tre minutter.
-Hvad sker der? -Det er general Amin.
Kom nu, lad os gå!
En gave. Til dig.
Åbn den.
-Hør her, hr... -Farad.
Farad.
Er du libaneser?
Nej, det er Farah, med et H.
Mit er stavet med et D.
Min far var algerisk.
Jeg hader at spilde tid.
Habib er min nevø.
Hans transaktioner har min garanti.
Hvis du ikke ønsker G5'erne...
Jeg er her ikke for G5'ernes skyld.
Jeg vil gøre dig en tjeneste.
En gave.
Hvilken slags gave?
Navnet på en forræder, du har arbejdet med i årevis.
Nabil Mawad.
Nabil Mawad?
Hvad snakker du om?
Jeg ved, du betragter Mawad som en ven,
men hvilken slags ven sælger våben til din værste fjende?
Iran.
Det er et certifikat til at flytte F-14 dele
til havnen i Chabahar i Iran.
Som du kan se, er det udstedt til en af Mawads virksomheder.
Det er falsk.
Du har midler til at verificere,
om det er ægte eller ej.
Mellem 1985 og 1986
har Nabil Mawad solgt våben for næsten 40 millioner dollars til Iran.
Dokumentet kunne være blevet manipuleret.
Vi har altid stolet på Mawad.
Lad mig læse det.
Hvor fik du dette fra?
-CIA. -CIA?
Jeg er våbenhandler, general.
Jeg vil ikke snyde mine klienter,
og jeg handler ikke med forrædere.
Hvis du vil sælge G5'erne, er jeg med,
men hold Mawad ude af det.
Hvis disse mennesker har ret, og Mawad røvrendte os,
sender jeg dig i krig,
indtil det er forbi. Vær glad for, at jeg ikke får dig skudt.
Fred være med dig.
Jeg er et røvhul.
Er du klar?
Bilen venter nedenunder.
Så det var din plan, ikke?
Tak.
Du spillede din rolle.
Uden kanoner havde jeg aldrig fået adgang til Amin.
Så du brugte mig.
Du bragte mig til Irak for at få hævn på Mawad.
Og jeg er stadig en forræder.
Frue.
Der er nogle mænd, der spørger efter Dem.
Tekster af: J.A. Kristensen
Kreativ supervisor Ulla Dubgaard