Sara seperc alatt meggyőzte Leót, hogy szálljon be az ágyús üzletbe.
Ötmillió dolláros jutalék.
Hiába volt az ötletgazda egy különc, bohém iraki,
Faradéknak most pontosan ez kellett az erőfitogtatáshoz.
Így hát háborúba mentünk.
Patricio ezredes meghívott bennünket a Cuito Cuanavale-i csatába,
hogy megértsük serege helyzetét,
és megbeszéljük a részleteket.
Közeledünk.
Közeledünk Cuito felé, úgyhogy alacsonyan fogunk repülni.
-Hogyan? -Alacsonyan!
Mozgás!
A lövészárkokhoz, gyorsan!
Három perc múlva kezdődik a bombázás! Mozgás!
Gyerünk! Gyorsan!
Mozgás!
A távoli lövészárokba!
Erre!
Cuito Cuanavale üdvözöl benneteket.
Baszki!
Kiszámoltuk a szünetet.
Három perc.
Dél-afrikaiak?
A G5 ágyúik.
A frontvonalon vagyunk.
A dél-afrikaiak ott vannak, két kilométerre a parttól.
Húsz kilométerről lövöldöznek.
A mi tüzérségünk nem éri el őket.
Úgyhogy ülünk a seggünkön, és tűrjük a csapást.
Miért lőnek?
Növeli a morált.
Állj! Tüzet szüntess! Ne lőj!
Tüzet szüntess!
Baszki!
Végre!
Nézzétek!
Csak ez hallgattatja el őket.
Az ég a miénk.
Amíg van üzemanyagunk.
Már nem sokáig tudjuk a levegőben tartani a gépeinket.
Tudjátok, mit csinálunk?
A földön beültetjük a pilótákat a gépbe,
és beszéltetjük őket,
hogy a dél-afrikaiak azt higgyék, repülünk.
Az igen!
Mielőbb kellenek azok a G5-ök, barátom.
-Ő az, ugye? -Igen.
Amin tábornok. Szaddám barátja.
Ő kezeli a katonai exportot.
Az unokaöccse, Habib segít.
Mióta dolgoztok együtt az irakiakkal?
Ez nem számít, Patricio.
Kellenek az ágyúk, vagy nem?
A héten nyélbe üthetjük az üzletet.
És olcsóbb Iránnál.
-Mikor szállítjátok le? -Két hónap.
-Biztos? -Oskarral holnap Irakba utazunk.
Kibírjátok két hónapig?
Ha nem járunk úgy, mint a napalmmal.
A napalmos ügy végül megoldódott.
Hogy hozhattad el egy háborúba?
Senki nem hozott. Magamtól jöttem.
És hogy van Napalm úr?
-Remekül. -Patricio!
Mi értelme van az itteni háborúnak?
A közelben egy város sincs, amiért érdemes küzdeni.
A hivatalos verzió?
Ha nyerünk, pápá dél-afrikai apartheid.
Ha veszítünk, a jenkik megtarthatják Angola olaját.
És a nem hivatalos verzió?
Ez egy törzsi háború, amihez kurvára semmi közünk.
Jó éjt!
Bassza meg!
Kemény volt, nem?
De megérte.
Majd szólj, mikor utalhatok Habibnak!
Nyugi!
Nem kell kapkodni.
Tényleg?
Te nem akarod gyorsan megkapni az ötmilliódat?
Jól megvagytok Oskarral?
Miért kérdezed?
Nem tudom. Úgy volt, hogy elköltöztök saját házba...
Igen.
Elhalasztottuk.
Anyának igaza van.
León még kicsi, és nem sietünk sehová.
De Oskarnak más tervei vannak, nem?
Ez normális.
Értem én.
Senki nem akar élete végéig együtt élni az apósáékkal.
De az idegeskedés rossz tanácsadó.
Arra késztet, hogy rossz dolgokban higgy.
Nem értelek.
Lehet, hogy úgy érzi, készen áll az önálló bizniszelésre.
Apa, miről beszélsz?
-Oskar sosem tenne ilyet. -Sosem?
A nagybátyjával megtette.
Elhagyta értünk.
Igaz.
Mert a mi ajánlatunk túl jó volt.
És jöhet valaki egy még jobb ajánlattal.
-Arra célzol, hogy... -Mawad kezére játszik minket.
-Miből gondolod? -Mawad dolgozik Irakkal.
Az az ő területe.
És most hirtelen
felkeres téged egy iraki, akinek kubai kapcsolat kell.
Apa, paranoiás vagy.
Oskar jó gyerek, ambiciózus, rettenthetetlen,
de olyan, mint egy fenyő.
Ha egy fenyő kihajt, és megérzi a napot, elkezd őrült módon nőni,
egyre csak felfelé tör.
Olyan gyorsan, hogy nem erősödik meg.
És amikor 12 méter magas lesz,
a szaros kis törzse olyan vékony lesz,
hogy elrohad a vízben.
És az anyafenyő hogyan akadályozza ezt meg?
Betakarja az ágaival,
hogy lassabban nőjön.
És nálunk ki az anyafenyő?
-Te? -Neked kell megállítanod őt, Sara.
Mert ha nem teszed, és elbukik, akkor téged is magával ránt.
És nem leszek ott, hogy megvédjelek.
Totál paranoiás vagy.
Jól ismerem Oskart.
Nem. Csak azt mondom, hogy óvatosnak kell lennünk.
Eddig Oskar minden döntése a mi családunkat szolgálta.
A napalmmal, Mawaddal...
Talán ez a baj. Azt hiszi, okos.
Annyira, hogy még kockázatosabb, ha egyszer elcseszi.
Magam is meg tudom csinálni.
Semmiség az egész.
És hogy kerültél ide?
Üzleti ügyben jöttem.
-Üzleti ügyben? -Igen.
Cuito Cuanavaléba?
Hihetetlenül hangzik, mi?
Fiam, ha tudnád...
Tudod, én miért vagyok itt?
Azért jöttem Angolába,
mert szeretnék venni egy mosógépet a fiamnak nászajándékba.
A legkisebbemnek pedig, aki most lett orvos,
szeretnék venni egy Walkmant, meg talán egy edzőcipőt.
Ezért jött Afrikába?
Egy évért itt
háromezer kwanzát fizetnek.
Az mennyi?
Hatvan dollár.
Délelőtt 11:50.
Megláthat minket.
-Mawad ismeri ezt a kocsit. -Tudom.
Túl messze vagyunk.
Biztos vagy ebben?
Biztos vagyok-e benne?
Nem akarjuk úgy végezni, mint Padilla.
Ha beijedtél...
Nem, dehogy ijedtem be.
Csak azt mondom, precíznek kell lennünk.
Ez komoly dolog.
Előttünk lesznek,
ha megpróbálnak tolatni, az úgy 20-30 másodperc lesz.
-Talán annyi sem. -Nem.
Húsz-harminc másodperc.
Padilla is ezt mondta.
Ki az a Padilla?
Jó napot!
Helló!
Üdv!
Padilla rosszul mért ki egy gyújtózsinórt.
Mondtam neki: „Ennyi robbanóanyaghoz 80 méter kell.”
Azt mondta, nem.
Elég lesz 60.
De ki a fasz az a Padilla?
Együtt dolgoztunk a bányában.
Ő is biztos volt a dolgában, amíg fel nem robbantotta magát.
-Szóval Padilla elbaszta. -Ja.
Kurvára elbaszta.
Úgyhogy ha szerinted 30 másodperc kell, szerintem tízből is meglesz.
Mondja a mérnök.
Csinálhatod nélkülem is.
Csak viccelek, a fenébe is.
Ez nem egy vicc, Hugo.
Oké. Ahogy gondolod.
Tíz másodperc.
Ez megváltoztatja az életemet.
És ha nem sikerül?
Sikerülni fog.
Tisztán láttam Prágában, Manuel.
Ha meg akarod törni a régi rendet,
nem várhatsz és nem félhetsz.
Tökösnek kell lenned.
Mert eljött a mi pillanatunk.
Helló!
Hazatért a háborús veterán.
Örülj, hogy nem jöttél!
Szörnyű utunk volt.
Engem nem hívtak meg.
Szar volt.
-Hidd el! -Persze.
Hol van apa?
Ügyeket intéz.
A férjeddel?
Kikerültél a körből?
Baszódj meg!
Kicsikém!
Szia, édesem!
Drága kis angyalom!
Megzabálom!
Szia, kicsikém!
IRAK
Úgy tíz perc lesz.
-Hová mész? -Brunyálni.
Minden rendben, Leo?
Valamit nem tudok kiverni a fejemből,
egyre csak ez jár a fejemben,
de nem is tudom,
-ha beledöglök sincs értelme. -Minek?
Nem tudom.
Miért jöttünk Irakba?
Persze, ágyúkat venni. De ez...
Talán csak paranoiás vagyok.
Nem értelek.
Mindjárt elmagyarázom.
Habibnak hirtelen közvetítő kell, hogy eladja az ágyúit.
És történetesen téged hív fel.
Az összes angolai kontaktja közül pont a marbellait választja.
A fenébe, Marbella!
Te pedig pont nekem dolgozol,
és furcsa mód én jól kijövök a kubaiakkal és angolaiakkal.
Sőt, a közvetlen csatornán keresztül
te rengeteget beszélsz Mawaddal.
És ha objektívan nézem, ez az üzlet Mawadnak jó.
Nem túl sok határozószó ez neked?
-Túl sok határozószó? -Igen.
Lehet, hogy csak véletlen egybeesés,
de az is lehet,
hogy valaki hülyének néz engem.
-Vádolsz valamivel? -Nem.
Nem mondom, hogy ez a te terved.
-Hanem valaki másé. -Kié?
Habibé? Az irakiaké?
Mondd meg te!
Nem tudom, Leo.
Valaki, aki Marbellából
együtt dolgozik az irakiakkal,
de nem jön ki a kubaiakkal és az angolaiakkal.
Fújjuk le az üzletet?
Csak áruld el az igazat!
Semmit nem tudok Mawadról.
-Hazudsz. -Esküszöm.
A lányom mindent elmondott Cuitóban, Oskar.
Mit mondott el?
Az üzletről Mawaddal.
Én semmit nem tudok róla.
Csak ismerd be!
Légy őszinte velem, a kurva életbe!
Megcsináljuk, és megkapod a lóvéd.
De ha még egyszer hazudsz nekem...
Hát jó. Akkor hazamegyünk.
A családért tettem.
Tessék?
Valakinek helyre kellett hoznia, mielőtt Hugo jobban elbassza.
Beteg vagy, Leo.
Haldokolsz.
Gondolnunk kell a jövőre.
Ez a te háborúd Mawaddal.
És mi nem örököljük meg.
Hé! Jól van, uram?
Igen.
Igen, készen állunk az indulásra.
Mondjak valamit, Oskar?
A lányom nem mondott semmit.
De te most kitálaltál.
Két nap eljutni oda. Egy elhagyatott terület.
Megpróbálok aludni a hajón.
Bármelyik öbölben lehorgonyozhatunk, amíg elcsitulnak a dolgok.
Jó móka lesz.
Hajókázás.
Horgászás.
Szerinted mennyi idő lesz?
Egy hónap.
Max kettő.
Apám alkut köt a szaúdiakkal, hogy továbblépjenek.
És akkor
visszatérünk,
és elfoglaljuk méltó helyünket.
Ezt mondd még egyszer!
Méltó helyünket.
Meggyőzően hangzik.
Az is.
Ez felizgat.
Tudod, mihez lenne most kedvem?
Barátaim!
Béke veled, Habib.
Végre találkozunk!
Ideje volt.
-Oskar! -Habib!
-Megkínálhatlak egy sörrel? -Naná!
Remek, köszönöm.
Milyen volt az út?
Jó.
Te nem vagy olyan heves a művészetben, mint a feleséged, ugye?
Egyáltalán nem.
Amint fizettek, leszállítjuk az árut.
Mikor tudtok utalni?
-Az tőled függ. -Tőlem?
Akkor írjuk alá most rögtön!
És Amin? Hol van Amin tábornok?
-Tessék? -Látni szeretném.
Találkozni akarok a nagybátyáddal.
Ő engedélyezte ezt az alkut,
és csakis ezért vagyunk itt.
Ne vedd sértésnek, de te nem vagy elég nekem.
Leo!
-Mit művelsz? -Maradj ki ebből!
Lezárni jöttünk az üzletet.
Azt majd én eldöntöm.
Várj meg kint!
A vejem éretlen.
Ez a baj a fiatalokkal.
Köszönöm.
Hivatalos garancia kell a nagybátyádtól.
Miért?
Mert a kubaiak és az angolaiak gyanakodnak.
Amit megértek.
Ti a dél-afrikaiakkal barátkoztok.
-Tőlük veszitek a G5-öket. -És?
Ugyanezeket az ágyúkat fogjuk használni a dél-afrikaiak ellen.
Ki garantálhatja, hogy nem szabotálják?
Amit Amin jóváhagy, azt senki nem szabotálja.
Ezt mondja ő a szemembe!
Nincs ideje, túl elfoglalt.
Akkor, Habib,
szólj, ha van egy kis ideje!
Ez felháborító, már több mint egy hónapja egyezkedünk.
Mindent tönkre fogsz tenni.
-Minden jót, Habib! -Ne, várj!
Felhívom a bácsikámat.
De nem ígérhetek semmit. Egy hét is lehet.
Nem sietek.
Amíg van elég sör.
Hol van Hugo?
Rá várok.
Azt hiszem, zuhanyzik.
Bocsi.
Az öcséd elég idős már ahhoz, hogy ne pátyolgasd.
Nyugtalannak tűnik, anya.
-Ő már csak ilyen. -Most még jobban.
Amióta visszajött Prágából.
Akkor szólj Oskarnak, hogy beszéljen Manuellel,
mivel mostanában elválaszthatatlanok.
És kész.
Ugye tudod, miért elválaszthatatlanok?
Mert kijönnek egymással.
Így gondolod?
Igen. Egyértelmű.
Sara, őszintén,
nem értek egyet azzal, amire gondolsz.
-Mire gondolok? -A kokainra.
Nem. Nem a kokainra gondoltam, anya.
-Nem? -Nem.
-Beszélnünk kell. -Miről?
Nézd, ha valami van Hugóval, akkor megbeszélem vele.
Vagy az apjával.
Te mindig beleavatkozol.
-Csak segíteni akarok, anya. -Hogyne.
Te vagy Teréz anya.
Miről beszélsz?
Szeretsz ítélkezni.
Magadat beállítani példának. Próbálod megjavítani mások életét.
De elmész Angolába, a fiadat meg itt hagyod.
-Az más. -Miért?
Az életedet kockáztatni az ambícióért legalább akkora hülyeség,
-mint a kokain vagy bármi más. -Az ambícióm?
-Az én ambícióim? -Igen, a te ambícióid.
Tudod, miért csinálod, drágám?
Miért?
Attól félsz, hogy Oskar hátrahagy.
Igen. Persze.
Mivel te mindig másodhegedűs voltál.
Anyaként én másodhegedűs volnék?
A családról gondoskodni,
-feláldozni magadat... -Hogy áldoztad fel magad?
Lemondtál egy óráról?
Sara, egy elkényeztetett csitri vagy.
Oké, elmentem.
Felhívlak, ha kikötöttünk, anya.
Minden jót! Legyetek óvatosak!
-Vigyázz magadra! -Igen.
Hová mentek?
Ibiza, Korzika, Santorini...
Majd meglátjuk.
És minek kellenek a Kalasnyikovok?
Élénk a fantáziád, kedves Sara.
Tényleg.
Kérlek!
Majd hívlak, oké?
-Jó utat! -Szia!
Komolyan mondom. Kettőt is bepakolt.
-Kiereszteni a gőzt. -Miről beszélsz?
Mostanában gyakorol. Mesélte.
És szerinted ez oké?
Talán én is belevágok.
Finom a masgouf.
-Hal? -Igen, mint a grillezett ponty.
Van még falafel, kubbah,
bárány, padlizsán,
kafta... Minden.
-Csak nekünk? -Más nincs itt.
Nem fura ez?
Ez egy kormányzati protokollház.
Diszkréten bánnak az itt vendégeskedőkkel.
Bocsánatot kérek.
Nem számít, mi vezérelt.
Beszélnem kellett volna veled, mielőtt Mawaddal üzletelek.
Tudod, hogy nem ez fáj a legjobban.
Attól szakad meg a szívem,
hogy a lányomat is belerángattad a hátam mögött.
Sajnálom, Leo, tényleg.
Azt hittem, jogunk van
-egyedül megoldani. -Jogotok?
Jogotok van?
Tudod, mit mond az ügyvéd barátom?
Családban nem léteznek jogok.
Mert ha léteznének, és valaki magának követelné őket,
akkor az a család megszűnik létezni.
Mi legyen, Leo?
Utáljuk egymást?
Vagy továbblépünk?
Mit keresel itt?
Mondd meg te!
Mit mondjak meg?
Nem tudom.
Mennyi kokót szívtál? Két grammot?
Ötöt? Tízet?
Sara, húzz el!
Nem tudom, mire készülsz, de ne tedd!
Szóval itt csak neked lehetnek terveid?
Komolyan mondom.
Már így is keresztbe tettél a családnak.
Az öcsédnek joga van...
Nem hozzád beszélek.
Manuel azt mond, amit akar, mert a barátom.
A barátod?
A barátom, igen, a barátom,
a bűntársam, a gyóntatóm,
a társam, minden, ami te soha nem voltál.
És igen, megbasz, és az valami isteni!
Oskar nem baszhat túl jól,
mert az elmúlt pár hónapban szinte könyörög a tekinteted,
hogy valaki nyalja már ki a pinádat végre.
Vége van, Sara. Nem üldözlek többé,
nem szedegetem a morzsáidat, nem hajolgatok.
Nem várom többé, hogy apa mutasson egy kis szánalmat irántam.
Hálátlan vagy. Azok után, amit érted tettek.
Kurvára semmit nem tettek értem, Sara. Kurvára!
De én majd teszek értük valamit.
Mert meg kell tennem.
Mert meg kell találnod a helyedet az életben. Vágod?
Nem számít, hogyan és hol. Tökösnek kell lenned,
hallod, Sara? Tökösnek kell lenned, hogy elfogadd a sorsod.
Milyen sors, Hugo?
Feláldozni magamat a sajátjaimért.
De nem mártírként.
Én nem arra hajtok. Ez...
-Darwinista. -Darwinista.
A Faradok új fajaként emelkedek fel.
Erősebb, felkészültebb,
alkalmazkodóbb leszek. Vágod?
Mi a fenére készülsz?
Húzz innen a picsába!
Átlátok rajtad.
Mindent tudok rólad,
hogy mit csinálsz, mit csináltál, mit fogsz csinálni.
Tudod, miért? Mert pontosan olyan vagy, mint én.
Akkor hogy gondolhatod, hogy elárullak?
Onnan, hogy én ezt tettem.
Elárultam azt, aki segített nekem.
A fickót, aki azt tette értem, amit én érted.
Kihúzott a szarból,
munkát adott, és visszaadta a vezetéknevemet.
-A vezetéknevedet? -Igen, a vezetéknevemet.
Az apám algériai volt.
Kétéves voltam, amikor lelépett.
Azt mondta anyámnak: „Majd jövök.”
A polgárháború alatt ment el, és soha többé nem láttuk.
Anyám leánykori nevével nőttem fel.
A háború után még a Pérezek és Rodríguezek is éheztek,
képzelj el egy Faradot!
Ezt nem tudtam.
Így hát Virgilio González lettem, ami valójában az igazi nevem.
Virgilio Leonardo Farad González.
Biztos nehéz volt.
Igen, nagyon nehéz volt.
Anyám családja köztársasági volt,
úgyhogy hihetetlen sok szart kellett elviselnünk.
Találtam egy módot a túlélésre.
Elkezdtem csip-csup dolgokkal kereskedni. Dohánnyal,
hamisított borral,
aztán cipővel, búzával, árpával, benzinnel...
Végül találkoztam egy arabbal Málagában,
aki azt mondta: „Közénk való vagy. Segítek neked.”
Először kis dolgokkal bízott meg, majd egyre nagyobbakkal.
Mondhatni a bátyám lett.
Arról is meggyőzött, hogy visszatérjek a Farad névhez,
mert úgy hitte, az sok ajtót ki fog nyitni előttem.
-És igaza lett? -De még mennyire!
Két hónappal később már Algériában
tárgyaltam az első fegyverszállítmányomról a Felszabadítási Fronttal '59-ben.
Ilyen egyszerűen?
A fickó már a második világháború óta kereskedett fegyverekkel.
És mit csinált?
Megtett a segítőjévé.
Ha ő volt a jobb kéz, én voltam a bal.
Mint te nekem.
-És mi történt? -Jól alakultak a dolgaim.
Kapcsolatba kerültem az összes antikolonista, antiimperialista harccal,
a baloldal bájával.
Algírban találkoztam Monzerrel,
Henryvel, aztán Khaliddal is...
Az üzlet és az idealizmus tökéletes keveréke volt.
Ők adták az ideológiákat, mi pedig a fegyvereket.
De ez a testvérem,
a rohadék, túl konzervatív volt.
Amikor látta, hogy Algéria a szovjetek mellé áll,
le akart állítani.
Mert ő a másik oldallal üzletelt.
-Az amerikaiakkal. -Az amerikaiakkal.
Én nem voltam hajlandó.
-Biztos rosszul esett neki. -Rettenetesen.
Az arcomba vágta a tényt,
hogy tőle tanultam mindent, és ő teremtett.
És hogy elárulom őt.
De legfőképp azt, hogy kihasználtam,
hogy magam is üzletelhessek.
És igaza volt.
-Kibékültetek valaha? -Soha.
Miért? Meghalt?
Milliomos. Marbellában él.
A neve Nabil Mawad.
Mawad?
Lerobbantak?
Siessen, hölgyem!
Itt jön.
Itt vannak.
Mit csinál ez a két idióta?
Menjünk!
A francba, gyere már!
Hugo! Gyere már, baszki!
Zuhanyozz le! Három perc múlva várlak lent.
-Mi történt? -Amin tábornok.
Gyere már!
Ajándék. Önnek.
Nyissa ki!
-Ide figyeljen, Mr... -Farad.
Farad.
Maga libanoni?
Nem, az Farah, H-val.
Az én nevem végén D van.
Apám algériai volt.
Nem szeretem, ha pazarolják az időmet.
Habib az unokaöcsém.
Minden ügyletére garanciát vállalok.
Ha nem kellenek a G5-ök...
Nem a G5-ök miatt vagyok itt, tábornok.
Önnek tennék egy szívességet.
Ajándék.
Miféle ajándék?
Egy áruló neve, akivel már évek óta együtt dolgozik.
Nabil Mawad.
Nabil Mawad?
Miről beszél?
Tudom, hogy a barátjának tartja Mawadot,
de miféle barát ad el fegyvereket a legnagyobb ellenségének?
Iránnak.
Ez egy végfelhasználói nyilatkozat, amely engedélyezi,
hogy F–14-es alkatrészeket szállítsanak Iránba, Csábahárba.
Ahogy látja, az engedélyezett Mawad egyik cége.
Hamisítvány.
Tábornok, biztosan ellenőrizni tudja,
hogy valódi vagy hamisítvány.
1985 és 1986 között
Nabil Mawad majdnem 40 millió dollár értékben adott el fegyvereket Iránnak.
Lehet, hogy ezt az iratot meghamisították.
Mindig is bíztunk Mawadban.
Hadd olvassam el!
Honnan szerezte ezt?
-A CIA-tól. -A CIA-tól?
Tábornok, én fegyverkereskedő vagyok.
Nem szeretem becsapni az ügyfeleimet,
és nem szeretek árulókkal üzletelni.
Ha el akarja adni a G5-öket, számíthat rám,
de Mawadot hagyja ki belőle!
Ha igazuk van, és Mawad átbaszott minket,
elküldelek a háborúba,
amíg véget nem ér. És légy hálás, amiért nem lövetlek le!
Béke veled.
Egy seggfej vagyok.
Kész vagy?
Lent vár a kocsi.
Szóval ez volt a terved?
Köszönöm.
Hogy eljátszottad a szereped.
Az ágyúk nélkül sosem találkoztam volna Aminnal.
Szóval kihasználsz,
elhozol egészen Irakig, hogy bosszút állhass Mawadon,
és még mindig áruló vagyok.
Asszonyom!
Két úr vár az ajtóban, önt keresik.
A feliratot fordította: Sátori Orsolya
Kreatív supervisor Gömöri János