Sarei nu i-a fost greu să-l convingă pe Leo să se implice în afacerea cu tunurile.
Un comision de cinci milioane de dolari.
Chiar dacă a venit din partea unui irakian boem excentric,
era exact ce le lipsea Farazilor ca să-și arate mușchii.
Așa că am mers la război.
Colonelul Patricio ne-a invitat la bătălia de la Cuito Cuanavale
ca să înțelegem situația în care se afla armata sa
și pentru a negocia detaliile.
Ajungem.
Ne apropiem de Cuito, așa că vom zbura razant.
- Cum? - Razant!
FAMILIA FARAD
Hai să mergem!
La tranșee, repede!
Bombardamentul începe în trei minute! Hai să mergem!
Haideți! Repede!
Mișcați-vă!
În tranșeea din spate!
Pe aici!
Bine ați venit la Cuito Cuanavale!
Rahat!
Am calculat intervalul.
Trei minute.
Sud-africani?
Tunurile lor G-5.
Suntem pe linia frontului.
Sud-africanii sunt acolo, la doi kilometri de mal.
Trag de la 20 de kilometri distanță.
Artileria noastră nu are raza de acțiune ca să ajungă la ei.
Așa că strângem din dinți și ne luăm bătaie.
De ce trag?
Tragem ca să ridicăm moralul.
Stop! Opriți focul! Nu trageți!
Opriți focul!
Rahat!
În sfârșit!
Uite!
Ăsta e singurul lucru care îi reduce la tăcere.
Cerul este al nostru.
Atâta timp cât avem benzină.
Nu avem suficient combustibil ca să ținem avioanele în aer mult timp.
Așa că știți ce facem?
Punem piloții în avioane, la sol
și îi punem să vorbească între ei
ca sud-africanii să creadă că zburăm.
La naiba!
Avem nevoie de G-5, prietene.
- Bărbatul ăsta, nu? - Da.
Generalul Amin. E apropiat de Saddam.
El se ocupă de exporturile militare.
Nepotul său, Habib, ne ajută.
De când lucrezi cu irakienii?
Nu contează, Patricio.
Vrei tunurile sau nu?
Putem încheia afacerea săptămâna asta.
Și e mai ieftin decât cu Iranul.
- Când le puteți livra? - În două luni.
- Sigur? - Oskar și cu mine mergem mâine în Irak.
Puteți rezista două luni?
Dacă nu se repetă chestia cu napalmul.
Chestia cu napalmul a funcționat până la urmă.
Cum ai putut să o aduci la război?
Nu m-a adus nimeni. Am venit singură.
Și domnul Napalm ce mai face?
- Toate bune. - Patricio!
Ce rost are o bătălie aici?
Nu sunt orașe sau orice altceva în jur care merită apărat.
Versiunea oficială?
Dacă câștigăm, se termină cu apartheidul sud-african.
Dacă pierdem, americanii vor păstra petrolul Angolei.
Și versiunea neoficială?
Acesta este un război tribal care n-are de-a face cu noi.
Noapte bună!
Sfinte Sisoe!
A fost dur, nu?
Dar a meritat călătoria.
Spune-mi când să pregătesc transferul pentru Habib.
Relaxează-te!
Nu e nicio grabă.
Serios?
Nu te grăbești să câștigi cinci milioane?
Sunteți bine, tu și Oskar?
De ce întrebi?
Nu știu. Urma să vă mutați împreună...
Da.
Am amânat asta.
Mama are dreptate.
León încă e mic și nu e nicio grabă.
Dar Oskar are alte planuri, nu-i așa?
Este normal.
Îl înțeleg.
Nimeni nu vrea să trăiască cu socrii toată viața.
Dar anxietatea este un sfetnic rău.
Te poate face să crezi în lucrurile greșite.
Nu cred că înțeleg.
Poate are impresia că e pregătit să intre singur în afaceri.
Tată, despre ce vorbești?
- Oskar n-ar face asta niciodată. - Niciodată?
I-a făcut-o unchiului său, Manuel.
L-a părăsit pentru noi.
Adevărat.
Pentru că i-am făcut o ofertă bună.
Iar cineva i-ar putea face o ofertă și mai bună.
- Insinuezi că... - Ne întinde o cursă cu Mawad.
- De ce crezi asta? - Mawad lucrează cu Irakul.
Este teritoriul lui.
Și acum, dintr-o dată,
te sună un irakian care are nevoie de contactele noastre cubaneze.
Tată, ești paranoic.
Oskar este un puști bun, ambițios, neînfricat,
dar este ca un brad.
Când un brad încolțește, vede soarele și începe să crească ca un nebun,
tot mai sus.
Atât de repede, încât nu se maturizează.
Și când ajunge la 12 metri înălțime,
trunchiul său mic și de rahat este atât de slab
încât putrezește în apă.
Și știi ce face mama bradului ca să evite asta?
Îl acoperă cu ramurile ei
ca să crească mai încet.
Cine e mama în cazul ăsta?
- Tu? - Tu trebuie să-l oprești, Sara.
Pentru că dacă nu o faci, când o să cadă, te va lua cu el.
Și nu voi fi acolo să te protejez.
Ești complet paranoic.
Îl cunosc foarte bine pe Oskar.
Nu. Tot ce spun este că trebuie să fim atenți, Sara.
Tot ce a făcut Oskar până acum a fost să ajute familia.
Cu napalmul, cu Mawad...
Poate că asta e problema. Se crede isteț.
Atât de isteț încât totul devine mult mai riscant.
Serios, pot s-o fac singur.
Nu-ți face griji, nu e nicio problemă.
Deci, cum ai ajuns aici?
Sunt aici cu afaceri.
- Afaceri? - Da.
În Cuito Cuanavale?
Sună absurd, nu-i așa?
Copile, dacă ai ști...
Știi de ce sunt aici?
Am venit în Angola
pentru că vreau să-i cumpăr fiului meu o mașină de spălat, cadou de nuntă.
Și pentru cel mic, care tocmai a devenit doctor,
vreau să-i cumpăr un Walkman și poate niște adidași.
Ai venit în Africa pentru asta?
Uite, pentru un an aici,
câștig 3.000 de kwanze.
Cât înseamnă asta?
Șaizeci de dolari.
E 11:50.
Poate ne vede.
- Mawad cunoaște mașina asta. - Știu.
Suntem prea departe.
Ești sigur că vrei s-o faci?
Dacă sunt sigur?
Nu vrem să ajungem ca Padilla.
Dacă te-ai răzgândit...
Nu, nu m-am răzgândit.
Spun doar că trebuie să fim preciși.
E treabă serioasă.
Vor fi în fața noastră
și, dacă încearcă să dea înapoi, va dura între 20 și 30 de secunde.
- Poate un pic mai puțin. - Nu.
20 sau 30 de secunde.
Asta a spus Padilla.
Cine e Padilla?
Bună ziua!
Bună!
Padilla a măsurat greșit fitilul unei dinamite.
I-am spus: „Încărcătura e destul de mare pentru 80 de metri.”
El a spus că nu-i așa.
Că 60 e de ajuns.
Dar cine naiba este Padilla?
Un tip cu care am lucrat la mină.
Și el a fost sigur, până când s-a aruncat în aer.
- Deci Padilla și-a luat-o. - Da.
Și-a luat-o bine.
Dacă crezi că au nevoie de 30 de secunde, consideră că o pot face în zece.
Așa spune inginerul.
Pot să plec și tu poți să o faci singur.
Glumesc, la naiba!
E treabă serioasă, Hugo.
Bine, în regulă. Cum spui tu.
Zece secunde.
Asta îmi va schimba viața.
Și dacă merge prost?
Nu va merge prost.
Am văzut-o clar în Praga, Manuel.
Dacă vrei să rupi vechea gardă,
nu poți doar să stai și să aștepți sau să-ți fie frică.
Trebuie să ai boașe.
Pentru că ăsta e momentul nostru.
Hei...
S-a întors veteranul de război.
Bucură-te că nu ai plecat!
Am avut o perioadă groaznică.
Nu am fost invitat.
A fost nasol.
- Crede-mă! - Sigur.
Unde e tata?
Se ocupă de chestii.
Cu soțul tău?
Te-ai scos din schemă?
Du-te naibii!
Dragostea mea!
Bună, dragul meu!
Bună, îngerul meu!
Aș putea să te mănânc!
Bună, dragostea mea!
IRAK
Va dura aproximativ 10 minute.
- Unde te duci? - Să mă ușurez.
E totul în regulă, Leo?
Există ceva ce nu pot să-mi scot din minte
și m-am tot gândit,
dar, nu știu,
- ... e al naibii de ciudat. - Ce anume?
Nu știu.
De ce am venit în Irak?
Ca să cumpărăm tunuri, sigur. Dar toate astea...
Poate că sunt doar paranoic.
Nu cred că înțeleg.
Îți voi explica.
Deci Habib are nevoie de un intermediar să-și vândă tunurile.
Și, întâmplător, te sună pe tine.
Dintre toate posibilele contacte angoleze, a ales unul din Marbella.
Rahat, Marbella!
Și, se întâmplă ca tu să lucrezi pentru mine
și eu, destul de curios, mă înțeleg bine cu cubanezii și angolezii.
Ba mai mult, cu așa-zisa linie directă,
vorbești mult cu Mawad.
Și, vorbind în mod obiectiv, această afacere l-ar avantaja pe Mawad.
Nu ți se pare că sunt prea multe adverbe?
- Prea multe adverbe? - Da.
Ar putea fi doar o coincidență,
dar ar putea, de asemenea,
ca cineva să mă ia de prost.
- Mă acuzi de ceva? - Nu.
Nu spun că este planul tău.
- Al altcuiva, da. - Al cui?
Al lui Habib? Al irakienilor?
Tu să-mi spui.
Nu știu, Leo.
Cineva din Marbella
care lucrează cu irakienii,
dar care nu se înțelege cu cubanezii și angolezii.
Vrei să anulezi asta?
Vreau să-mi spui adevărul.
Nu știu nimic despre Mawad.
- Minți! - Jur!
Fiica mea mi-a spus totul în Cuito, Oskar.
Ce ți-a spus?
Despre acordul cu Mawad.
Nu știu nimic despre asta.
Recunoaște naibii odată!
Fii sincer cu mine și recunoaște!
O vom face oricum, ca să-ți iei comisionul.
Dar dacă mă mai minți o dată...
Bine, atunci. Mergem acasă.
Am făcut-o pentru familie.
Pardon?
Cineva trebuia să repare lucrurile înainte ca Hugo să le înrăutățească.
Ești bolnav, Leo.
Ești pe moarte.
Trebuie să ne gândim la viitor.
Ăsta e războiul tău cu Mawad.
Și nu îl vom moșteni.
Sunteți bine, domnilor?
Da.
Da, suntem gata de plecare.
Știi ceva, Oskar?
Fiica mea nu mi-a spus nimic.
Dar tu tocmai ai făcut-o.
E nevoie de două zile ca să ajungi aici. Este o zonă izolată.
Aș încerca să dorm pe barcă.
Putem ancora în oricare dintre golfuri până se liniștesc lucrurile.
Va fi distractiv.
Navigăm,
pescuim.
Cât crezi că va dura?
O lună.
Două, cel mult.
Tatăl meu va face o înțelegere cu saudiții ca să avanseze.
Și apoi
ne vom întoarce
să ne luăm locurile pe care le merităm.
Hai, spune asta din nou!
Locurile pe care le merităm.
Pari convins.
Foarte convins.
Asta mă aprinde.
Știi ce vreau să fac acum?
Prieteni!
Salam alaikum, Habib!
În sfârșit, ne întâlnim.
Era și timpul!
- Oskar! - Habib!
- Ce zici de o bere? - Da, te rog.
Grozav, mulțumesc.
Cum ați călătorit?
Bine.
Sper că nu ești la fel de aprins ca soția ta în privința artei.
Nici pe departe.
De îndată ce plătiți, le vom expedia.
Când puteți face transferul?
- Asta depinde de tine. - De mine?
Atunci hai să semnăm chiar acum.
Și Amin? Unde este generalul Amin?
- Poftim? - Vreau să-l văd.
Vreau să-l văd pe unchiul tău.
A aprobat această afacere,
altfel n-am fi aici.
Fără supărare, dar nu ești de ajuns pentru mine.
Leo!
- Ce faci? - Nu te băga!
Ar trebui să încheiem afacerea.
Singurul care trebuie să facă ceva sunt eu.
Mă aștepți în hol?
Ginerele meu este imatur.
Asta e problema cu tinerii.
Mulțumesc.
Am nevoie ca unchiul tău să-mi dea o garanție oficială.
De ce?
Pentru că cubanezii și angolezii sunt suspicioși.
Și înțeleg asta.
Sunteți prieteni cu sud-africanii.
- Le cumpărați G-5-urile. - Așa, și?
Sunt aceleași tunuri pe care le vom folosi împotriva Africii de Sud.
Cine poate garanta că nu vor fi sabotați?
Nu se sabotează o afacere avizată de generalul Amin.
Atunci poate veni să-mi spună asta.
Nu are timp, este prea ocupat.
Ei bine, atunci, Habib,
anunță-mă când e disponibil.
E scandalos, am vorbit despre asta acum mai bine de o lună.
O să strici totul.
- La revedere, Habib! - Nu, așteaptă!
Îl sun pe unchiul meu.
Dar nu promit nimic. Ar putea dura o săptămână.
Nu mă grăbesc nicăieri.
Atâta timp cât este destulă bere.
Unde e Hugo?
Îl aștept.
Cred că face duș.
Scuze!
Fratele tău e prea mare ca să-l verifici.
Pare terminat, mamă.
- Așa e el. - Acum mai mult.
De când s-a întors din Praga.
Atunci spune-i lui Oskar să vorbească cu Manuel,
din moment ce sunt inseparabili în ultima vreme.
Și aia e.
Știi de ce sunt inseparabili, nu?
Pentru că se înțeleg bine.
Asta crezi?
Da, asta cred, e evident.
Sara, sincer,
nu sunt de acord cu părerea ta.
- Ce părere? - Cocaina.
Nu. Nu mă gândesc la cocaină, mamă.
- Nu? - Nu.
- Trebuie să vorbim. - Despre ce?
Uite, dacă se întâmplă ceva cu Hugo, vorbesc cu el.
Sau cu tatăl lui.
Mereu te bagi în toate.
- Doar vreau să ajut, mamă. - Desigur.
Tu ești Maica Tereza.
Despre ce vorbești?
Îți place să judeci.
Te crezi standardul. Încerci să le repari tuturor viețile.
Dar te duci în Angola și-l lași pe fiul tău aici.
- E diferit. - În ce fel?
Să-ți riști viața pentru ambiții e la fel de prostesc ca cocaina
- ... sau ce crezi că face Hugo. - Ambițiile mele?
- Ale mele? - Da, ambițiile tale.
Știi de ce o faci, dragă?
De ce?
Ți-e teamă că soțul tău te va lăsa în urmă.
Corect. Desigur.
Din moment ce tu mereu ai fost vioara a doua.
Să fii mamă înseamnă să fii vioara a doua?
Să ai grijă de familia ta,
- ... să te sacrifici... - Cum să te sacrifici?
Făcând cadou un ceas?
Sincer, Sara, ești un copil răsfățat.
Bine, eu plec acum.
Te sun după ce ajungem pe uscat, mamă.
Sper că totul va merge bine. Ai grijă!
- Ai grijă de tine! - Da, bine.
Unde mergeți?
Ibiza, Corsica, Santorini...
Vom vedea.
Atunci pentru ce sunt Kalașnikov-urile?
Ai o imaginație atât de bogată, dragă Sara!
Serios.
Te rog!
Te sun, bine?
- Drum bun! - Pa!
Vorbesc serios. Are două puști în portbagaj.
- Ca să se descarce. - Despre ce vorbești?
A tot exersat. Mi-a spus.
Și tu ești de acord cu asta?
S-ar putea să mă duc cu el.
Masgouf, este delicios.
- Pește? - Da, este crap la grătar.
Mai este falafel, kubbah,
miel, vinete,
kafta... De toate.
- Toate pentru noi? - Doar noi suntem aici.
Nu e puțin ciudat totul?
E o casă de protocol a guvernului.
Sunt obișnuiți să servească oamenii fără să-i deranjeze.
Vreau să-mi cer scuze.
Nu contează motivele mele.
Ar fi trebuit să vorbesc cu tine înainte să fac o afacere cu Mawad.
Știi ce, nu asta mă deranjează cel mai mult.
Ce îmi rupe sufletul
este că ai băgat-o pe fiica mea în asta pe la spatele meu.
Îmi pare rău, Leo, îmi pare rău.
Am crezut că avem dreptul
- ... să rezolvăm asta pe cont propriu. - Dreptul?
Dreptul?
Știi ce spune prietenul meu avocat?
Drepturile nu există într-o familie.
Pentru că atunci când există drepturi, când cineva le revendică,
atunci familia nu mai există.
Și atunci ce facem, Leo?
Ne urâm unii pe alții?
Sau schimbăm foaia?
Ce faci aici?
Tu să-mi spui.
Ce să-ți spun?
Nu știu.
Câtă cocaină ai băgat? Două grame?
Cinci, zece?
Hai, Sara, du-te naibii!
Nu știu ce plănuiești, dar n-o face!
Deci ești singura care poate să facă planuri aici?
Vorbesc serios.
Ți-ai bătut joc destul de familie.
Fratele tău are tot dreptul să...
Nu cu tine vorbesc.
Manuel poate spune ce naiba vrea pentru că e prietenul meu.
Prietenul tău?
Prietenul meu, da, prietenul meu,
complicele meu, duhovnicul meu,
tovarășul meu, tot ceea ce tu n-ai fost niciodată.
Și da, mi-o mai și trage și e glorios!
Probabil Oskar nu ți-o trage atât de bine,
pentru că ai o față de câteva luni de parcă ai cerși
ca cineva din lumea asta nenorocită să-ți mănânce odată păsărica!
Gata, Sara! Nu mai sunt coadă după tine,
să-ți adun firimiturile, să mă ploconesc.
Nu-mi mai fac griji așteptând ca tata să-mi arate un pic de empatie.
Ce nerecunoscător! După tot ce au făcut pentru tine!
Au făcut un rahat pentru mine, Sara! Un rahat!
Dar voi face eu ceva pentru ei.
Pentru că e rândul meu.
Pentru că trebuie să știi cum să-ți găsești locul în viață. Înțelegi?
Nu contează cum sau unde. Trebuie să ai boașe,
Sara, ascultă-mă, boașele ca să-ți accepți destinul!
Ce destin, Hugo?
Să mă sacrific pentru oamenii mei.
Dar nu ca un martir.
Nu asta voi face. Este...
- Darwinist... - Darwinist.
Am de gând să ridic o nouă specie de Farad.
Mai puternică, mai pregătită,
mai capabilă de a se adapta. Înțelegi?
Ce naiba ai de gând să faci?
Pleacă naibii de aici!
Te citesc foarte bine.
Știu totul despre tine,
ce faci, ce ai făcut și ce ai de gând să faci.
Știi de ce? Pentru că ești exact ca mine.
Atunci cum poți să crezi că te-aș trăda?
Pentru că asta am făcut eu.
L-am trădat pe omul care m-a ajutat.
Cel care a făcut pentru mine ce am făcut pentru tine.
M-a scos din rahat,
mi-a dat un loc de muncă și mi-a dat înapoi numele de familie.
- Numele de familie? - Da, numele de familie.
Tatăl meu era algerian.
A șters-o când aveam doi ani.
I-a spus mamei: „Pa-pa, scumpo!”
A plecat în timpul războiului civil și nu l-am mai văzut de atunci.
Am crescut folosind numele de fată al mamei.
După război, dacă oamenii cu numele Pérez și Rodríguez mureau de foame,
îți dai seama cum era pentru un Farad.
Habar n-aveam.
Așa că am devenit Virgilio González, care este, de fapt, numele meu real.
Virgilio Leonardo Farad González.
Trebuie să fi fost greu.
Da, a fost foarte, foarte greu.
Familia mamei mele era republicană,
așa că a trebuit să acceptăm o grămadă de rahaturi.
Am găsit un mod de a supraviețui.
Am început să fac mici combinații. La început cu tutun,
vin contrafăcut,
apoi pantofi, grâu, orz, benzină...
Până când am întâlnit un arab în Málaga
care a spus: „Ești unul de-al nostru. O să te ajut.”
Îmi dădea sarcini, treburi mici, apoi mai mari.
A devenit ca un frate mai mare pentru mine.
M-a convins și să-mi revendic numele de familie, Farad,
pentru că a crezut că îmi va deschide multe uși.
- Și le-a deschis? - Cu siguranță.
Două luni mai târziu, eram în Algeria,
negociind primul meu transport de arme cu Frontul de Eliberare Algeriană în '59.
Pur și simplu?
Tipul ăla trafica arme de la Al Doilea Război Mondial.
Și ce a făcut?
M-a făcut cealaltă mână a lui.
Dacă el era mâna dreaptă, eu eram stânga.
Așa cum ești tu pentru mine.
- Ce s-a întâmplat? - Mi-a mers foarte bine.
M-am conectat cu anti-colonialismul, lupta anti-imperialism,
cu romantismul stângii.
În Alger i-am cunoscut pe Monzer,
Henry, apoi a apărut Khalid...
A fost combinația perfectă între afaceri și idealism.
Ei au venit cu ideile și noi am oferit armele.
Dar fratele ăsta al meu,
nenorocitul era un pic prea conservator.
Când a văzut că Algeria se aliază cu sovieticii,
mi-a spus să mă opresc.
Pentru că el vindea arme celorlalți.
- Americanilor. - Americanilor.
Am spus că nu o voi face.
- Sigur i-a picat prost. - Oribil.
Mi-a reproșat-o,
că m-a învățat totul și m-a făcut să fiu cel care eram.
Că îl trădam.
Dar mai presus de orice, că l-am folosit
ca să intru în afaceri pentru mine.
Și avea dreptate.
- V-ați mai împăcat? - Niciodată.
Cum așa? A murit?
E milionar. Locuiește în Marbella.
Îl cheamă Nabil Mawad.
Mawad?
Aveți probleme cu mașina?
Grăbiți-vă, doamnă!
Vine.
Sunt aici.
Ce fac idioții ăia doi?
Să mergem!
Să mergem, la naiba!
Hugo! Haide, Hugo, rahat!
Fă un duș! Ne vedem jos în trei minute.
- Ce se întâmplă? - E generalul Amin.
Haide, să mergem!
Un cadou. Pentru tine.
Deschide-l!
- Domnule... - Farad.
Farad.
Sunteți libanez?
Nu, acela e Farah, cu „H”.
Al meu se scrie cu „D”.
Tatăl meu era algerian.
Nu-mi place să-mi pierd timpul.
Habib este nepotul meu.
Tranzacțiile sale au garanția mea.
Dacă nu vreți G-5...
Nu sunt aici pentru G-5, dle general.
Sunt aici să vă fac o favoare.
Un cadou.
Ce fel de cadou?
Numele unui trădător cu care lucrați de ani de zile.
Nabil Mawad.
Nabil Mawad?
Despre ce vorbești?
Știu că îl considerați pe Mawad prieten,
dar ce fel de prieten vinde arme celui mai mare dușman al vostru?
Iran.
Acesta e un certificat de utilizare finală pentru a muta piese F-14
în portul Chabahar din Iran.
După cum puteți vedea, este emis pentru una din companiile lui Mawad.
Este fals.
Dle general, îmi imaginez că aveți mijloacele de a verifica
dacă e adevărat sau nu.
Între 1985 și 1986,
Nabil Mawad a vândut arme în valoare de 40 de milioane de dolari pentru Iran.
Documentul ar fi putut fi modificat.
Întotdeauna am avut încredere în Mawad.
Lasă-mă să-l citesc.
De unde ai asta?
- De la CIA. - CIA?
Sunt furnizor de arme, dle general.
Nu-mi place să-mi înșel clienții
și nu fac afaceri cu trădători.
Dacă vreți să vindeți G-5, mă bag,
dar scoateți-l pe Mawad din schemă.
Dacă oamenii ăștia au dreptate și Mawad ne-a tras-o,
te trimit la război
până e gata. Și fii recunoscător că nu vei fi împușcat.
Pacea să fie cu tine!
Sunt un cretin!
Ești pregătit?
Mașina așteaptă jos.
Deci ăsta a fost planul tău, nu-i așa?
Mulțumesc.
Pentru că ți-ai jucat rolul.
Fără tunuri, nu aș fi avut niciodată acces la Amin.
Așa că mă folosești,
mă aduci până în Irak ca să te răzbuni pe Mawad
și tot sunt trădător.
Doamnă!
Niște bărbați sunt la ușă, întreabă de dumneavoastră.
Subtitrarea: Adriana Ciorceri
Redactor Cristian Brinza